ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  	  	
Номер провадження 22-ц/821/1107/25 Справа № 711/9534/24 Категорія: 304000000Головуючий по 1 інстанції Позарецька С. М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.   	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 вересня 2025 року                                                                                           м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Новікова О.М.

секретар Любченко Т.М. 

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Ульянов Сергій Миколайович
відповідач: ОСОБА_2 
представник відповідача - адвокат Харченко Олег Миколайович 

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 липня 2006 року був укладений іпотечний договір № 173/Z1 між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 . Предметом іпотеки було нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_3 .
Договір іпотеки було укладено для забезпечення кредитного договору № 173 від 24 липня 2006 року. Позичальником по кредитному договору був ОСОБА_2 , сума кредиту 90 000 грн., строк повернення кредиту 22 липня 2011 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Спадкоємицями померлого ОСОБА_3 є його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 успадкували після смерті свого батька ОСОБА_3 по 1/2 частині нежитлового приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2021 року.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 173 від 24 липня 2006 року в сумі 127 272, 63 грн. 
23 жовтня 2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено заочне рішення за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вирішено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 173 від 24 липня 2006 року в сумі 140 000 грн. – звернути стягнення на нежитлове приміщення (магазин), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 28 липня 2000 року, виданого Черкаським міськвиконкомом, шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, виручених від реалізації майна задовольнити вимоги ПАТ «ВіЕйБіБанк» в сумі 127272, 63 грн.
На підставі рішення суду 22 квітня 2013 року видано виконавчий лист. Придніпровським ВДВС було відкрито виконавче провадження № 39470253. ОСОБА_1 сплачено на рахунок Придніпровського ВДВС кошти в сумі 140 249,89 грн. в рахунок оплати по вищевказаному виконавчому провадженню.
18 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ ВАТ «ВіЕйБіБанк» боргу в сумі 127 272,63 грн., шляхом звернення стягнення на нежитлове приміщення (магазин), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в зв`язку із повним фактичним виконанням, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
Позивач вважає, що вона, як майновий поручитель, яка виконала основне зобов`язання, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 127 272,63 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1 272,73 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 127 272, 63 грн. 
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем обрано належний спосіб захисту її порушеного права та доведено суду факт сплати нею заборгованості ОСОБА_2 , яка у останнього існувала перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», тому вона має право на звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів з відповідача. Доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_2 не повинен сплачувати кошти позивачу судом визнано недоведеними та безпідставними. 
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
08 червня 2017 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Фінмарк» було укладено договір про відступлення права вимоги, за наслідками якого компанія набуває всіх прав кредитодавця за іпотечним договором між Банком та ОСОБА_3 , а загальна заборгованість за тілом кредиту та процентами за кредитним договором від 24 липня 2006 року становить 205 880,98 грн.
В подальшому 13 червня 2017 року між ТОВ «ФК «Фінмарк`та ТОВ «Еколком ЛТД» було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 24 липня 2006 року приватним нотаріусом Романій Н.В. За умовами договору права вимоги за іпотечним договором переходить до нового іпотекодержателя у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.
Станом на момент закриття виконавчого провадження від 18 травня 2023 року стягувач у особі ПАТ «ВіЕйБі Банк» не має жодного відношення до іпотечних відносин передбачених умовами іпотечного договору правонаступником якого є ТОВ «Еколком ЛТД».
Крім того, як вбачається з довідки ТОВ «Еколком ЛТД» грошові кошти, які є предметом по іпотечному договору не надходили на розрахунковий рахунок Товариства, а тому основне зобов`язання не виконано.
Отже, матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти сплачені позивачем по виконавчому провадженню виконали свою функцію як інструмент виконання по іпотечному договору, оскільки грошові кошти не перебувають на розрахунковому рахунку ТОВ «Еколком ЛТД».
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 – адвоката Ульянова С.М. вказано, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 , як майновий поручитель, яка виконала основне зобов`язання повністю, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець боржника – спадкодавця (свого батька ОСОБА_3 ) за рішенням суду від 23 жовтня 2012 року, яке виконувалося органами ДВС у примусовому порядку, сплатила існуючу заборгованість, то вона має право на стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2006 року був укладений іпотечний договір № 173/Z1 між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 11772. Предметом іпотеки було нежитлове приміщення магазину, що по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_3 . Договір іпотеки укладено для забезпечення кредитного договору № 173 від 24 липня 2006 року, позичальником по кредитному договору є  ОСОБА_2 , сума кредиту 90 000 гривень, строк повернення кредиту 22 липня 2011 року (а.с. 6-15).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є спадкоємицями померлого ОСОБА_3 , успадкували по 1/2 частині кожна нежитлового приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2021 року по справі № 712/10312/20. Право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності щодо ОСОБА_1 – 42270241 та щодо ОСОБА_4 – 42270210 (а.с. 19, 20).
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору № 173 від 24 липня 2006 року в сумі 127 272,63 грн.
ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до ОСОБА_3 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 23 жовтня 2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено заочне рішення по справі № 2314/4874/2012, яким вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 173 від 24 липня 2006 року в сумі 140 000 грн. – звернути стягнення на нежитлове приміщення (магазин), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 28 липня 2000 року, виданого Черкаським міськвиконкомом, шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, виручених від реалізації майна, задоволені вимоги ПАТ «ВіЕйБіБанк» в сумі 127 272 грн. 63 коп. (а.с. 16-17).
В подальшому, на підставі вказаного вище судового рішення, 22 квітня 2013 року було видано виконавчий лист № 2/2314/2273/12 та Придніпровським ВДВС відкрито виконавче провадження № 39470253.
ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Придніпровського ВДВС кошти в сумі 140 249,89 грн. в рахунок оплати по виконавчому провадженню № 39470253 (а.с. 18).
18 травня 2023 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Палик Н.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 39470253, в зв`язку із повним фактичним виконанням, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 21).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
Згідно із ч. 3 ст. 528 ЦК України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов`язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов`язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов`язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором. Майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Отже, ОСОБА_1 , до якої перейшли права іпотекодавця, повністю погашена заборгованість за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2314/4874/2012 за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Тобто, ОСОБА_1 , як майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання, має право вимагати від боржника ОСОБА_2 відшкодування сплаченої майновим поручителем.
В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивачем обрано належний спосіб захисту її порушеного права та нею повністю доведено обґрунтованість її позовних вимог. 
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що грошові кошти сплачені позивачем по виконавчому провадженню виконали свою функцію як інструмент виконання по іпотечному договору, відхиляються судом як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи.
Доводи апелянта про те, що у нього відсутній обов`язок сплачувати грошові кошти ОСОБА_1 не грунтуються на вимогах закону.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року, судові витрати слід залишити за апелянтом.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Судді