23.09.25
33/812/394/25
Єдиний унікальний номер судової справи 488/2345/25 
Номер провадження 33/812/394/25                         Головуючий у місцевому суді: Коротков Т.В.
Категорія: ст.124 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н.С.,

за участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
потерпілої ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.,
ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346621, який надійшов на розгляд Корабельного районного суду міста Миколаєва та був складений 30 травня 2025 року, зазначено, що водій ОСОБА_1 30 травня 2025 року близько 20 год. 10 хв. в місті Миколаєві по вулиці Кленовій біля будинку №26, керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримуючись безпечного інтервалу допустив зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Chevrolet Volt, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок чого обидва транспортних засобів отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Постановою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп. 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачається порушення вимог п.13.1 ПДР.
Зокрема, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, але в даному випадку, за висновком районного суду, цих правил водій не дотримався. 
Не погодившись із судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення винесено з порушенням норм Конституції України, процесуального та матеріального права.
Зазначено, що працівником поліції на підставі пояснень сторін було складено протоколи про адміністративне правопорушення стосовно нього та стосовно водія ОСОБА_2 . Вказане, на його думку, свідчить про те, що у поліцейського не було достатніх підстав та об`єктивних доказів для висновку про винуватість в ДТП саме ОСОБА_1 . Відсутність в матеріалах справи всіх відомостей, необхідних для вирішення справи, позбавляло суддю реальної можливості з`ясувати всі обставини справи та прийняти законе і обґрунтоване рішення.
Вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський привів розшифровку інкримінованого ОСОБА_1 порушення ПДР, вказавши про необхідність дотримання водієм саме безпечної дистанції. Тобто порушення безпечного інтервалу водію не інкриміновано. За такого, районний суд вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення.
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. 
Інший учасник ДТП ОСОБА_2 в судовому засідання заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. 
До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).
Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х вищевказаної Інструкції.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.13.1 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.13.1 ПДР, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Зокрема, ч.3 ст.41 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, п.13.1 ПДР передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346621, який надійшов на розгляд Корабельного районного суду міста Миколаєва та був складений 30 травня 2025 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 30 травня 2025 року близько 20 год. 10 хв. в місті Миколаєві по вулиці Кленовій біля будинку №26, керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримуючись безпечного інтервалу допустив зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Chevrolet Volt, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, у зв`язку з недотриманням ним безпечної дистанції. 
Дії ОСОБА_1 поліцейським кваліфіковані за ст.124 КУпАП, порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Так, з наявних у справі матеріалів слідує, що водії вищезазначених транспортних засобів, що зіткнулись, по-різному пояснювали причини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30 травня 2025 року.
Зокрема, з письмових пояснень водія ОСОБА_1 убачається, що 30 травня 2025 року близько 20 год. він на автомобілі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Рибній в сторону вулиці Кленової. Біля будинку №26, розташованого по вулиці Кленовій, він відчув поштовх в ліву частину свого автомобіля, загальмував та зупинився.
З письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що вона рухалась по вулиці Липовій, транспортний засіб білого кольору – автомобіль Land Cruїser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав її наздоганяти та перегороджувати їй дорогу. На перехресті вулиці Рибної та Кленової водій ОСОБА_3 підрізав її автомобіль, різко зупинив свій транспорт та створив аварійну ситуацію. Вона намагалась уникнути аварії, але не змогла. Транспортний засіб водія вдарив у праву сторону її автомобіля, пошкодивши лакофарбове покриття. 
До протоколу про адміністративне правопорушення додана схема місця дорожньо-транспортної пригоди. 
За даними схеми місця ДТП зображена ділянка дороги, на якій сталась ДТП та зафіксовані дані, які дають можливість визначити організацію дорожнього руху на ній. 
У вищевказаній схемі зазначені пошкодження транспортних засобів: автомобіль марки і моделі Chevrolet Volt, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження: переднього бамперу справа, переднього правого крила. Транспортний засіб – автомобіль, марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав пошкодження: заднього бамперу зліва.
Дана схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зауважень з приводу її складання в протоколі не відображено. Ставити під сумнів достовірність зазначених в ній даних у суду підстави відсутні.
Так, за п.п.1.10,13.1,13.3 ПДР визначено, що безпечна дистанція – це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки надасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Безпечний інтервал – це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або відстань між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху. Дотримання безпечного інтервалу водіями забезпечується під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду, або у випадку відсутності дорожньої розмітки, яка позначає кількість смуг на проїзної частині для руху, самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними (п.11.1 ПДР).
Отже, за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, суд зауважує, що порушення ОСОБА_1 повинно було кваліфікуватися за п.13.1  ПДР, як порушення безпечного бокового інтервалу відносно автомобіля потерпілого, який рухався в попутному напрямку лише при його обгоні, випередженні, чи об`їзду в якості перешкоди, проте вказаних обставин у протоколі не відображено.
В той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що представниками поліції при викладені обставин події вказано на порушення ОСОБА_1 безпечного бокового інтервалу відносно автомобіля потерпілого, але натомість, кваліфіковані його дії, не як порушення безпечного бокового інтервалу, а як не дотримання водієм безпечної дистанції, що суперечить викладеній уповноваженою особою об`єктивній стороні правопорушення.
Тобто, у випадку порушення ОСОБА_1 безпечної дистанції між автомобілями, він повинен був рухатися безпосередньо позаду автомобіля потерпілого, а не попереду. У разі ж порушення ОСОБА_1 безпечного бокового інтервалу, він повинен був випереджати інший транспортний засіб чи здійснювати об`їзд. 
При цьому, апеляційний суд зауважує, що по причині наявності в поясненнях водіїв транспортних засобів протиріч стосовно механізму виникнення пригоди, які під час розгляду справи у суді усунути не надалося можливим, фактично існує два варіанти розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня  2025 року.
Так, варіант №1 (за версією водія ОСОБА_1 ) під час попутного руху транспортних засобів, автомобіль марки і моделі Chevrolet Volt, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався позаду, під керуванням водія ОСОБА_2 , допустив зіткнення з автомобілем марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався попереду по тій самій смузі. 
Варіант №2 (за версією водія ОСОБА_2 ) підчас попутного руху транспортних засобів, автомобіль марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав зміщуватися праворуч для здійснення об`їзду автомобіль марки і моделі Chevrolet Volt, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався по тій самій смузі та який почав зміщуватися ліворуч, що спричинило зіткнення.
Також, апеляційний суд зазначає, з матеріалів справи слідує що автомобіль марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіль марки і моделі Chevrolet Volt, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 рухались в попутному напрямку по дорозі, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку. Вказану обставину, відповідно до п.11.1 ПДР України, повинні визначати водії з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними. З урахуванням ділянки дороги, на якій сталась ДТП, транспортні засоби не можуть рухатись паралельно один одному на одній смузі руху, оскільки не будуть дотриманні безпечними інтервали між ними. Здійснення випередження або об`їзду в даній ситуації було б неможливим. 
Між тим, зі схеми ДТП, яка підписана обома учасниками події, місце зіткнення знаходиться на зустрічний смузі для руху. Автомобіль Chevrolet Volt, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , яким керувала водій ОСОБА_2 , та який не переміщався після ДТП та до приїзду поліцейських (встановлено з пояснень потерпілої сторони), також знаходиться на зустрічній смузі руху. За вказаного, не можливо встановити, чи перебували дії водія автомобіля марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер  НОМЕР_1 ,  ОСОБА_1  у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зі вказаної схеми не надається можливим встановити, що саме останній, рухаючись попереду транспортного засобу ОСОБА_2 , здійснив зміщення транспортного засобу для виконання маневру та вказане призвело до порушення ним безпечного бокового інтервалу. 
Отже, об`єктивна сторона правопорушення, що викладена у протоколі, не підтверджена уповноваженими особами не лише визначенням місця зіткнення у схемі, яка додана до протоколу про адміністративне правопорушення, а інші її дані, що позначені поліцейськими, не узгоджуються із даними про пошкодження автомобілів, що вказані у ній.
При цьому, також слід урахувати, що у питанні первинності порушень Правил дорожнього руху, у випадку виникнення дорожньо-транспортної за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні наслідку.
Причинний зв`язок в автотранспортних правопорушеннях відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР й відповідними наслідками.
Отже, наявними в матеріалах справи письмовими доказами не усунуті протиріччя в поясненнях водіїв, та жодних інших об`єктивних даних, які б надали можливість усунути наявні суперечності, у матеріалах справи немає.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що надані до суду докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схема, та письмові пояснення учасників ДТП, самі по собі не можуть ані спростувати, ані довести твердження учасників пригоди щодо її дійсних причин.
Тобто, докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини водія  ОСОБА_1  в порушенні вимог п.13.1 ПДР.
Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме – винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.
В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у справі щодо порушення ним вимог п.13.1 ПДР, і як наслідок – зіткнення з автомобілем, яким керувала водій ОСОБА_2 , не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку такої версії. 
Таким чином, у ході дослідження доказів, виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини  ОСОБА_1 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. 
При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.
Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 у конкретній дорожній обстановці вимог п.13.1 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Недоведеність цих обставини свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження
За змістом ст.ст.7,251,254,279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі доказів, зібраних особами, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
З огляду на наведене суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення обмежений лише тими обставинами правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Слід зазначити, що порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.
Згідно з «критеріями Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
Системний аналіз норм ст.124 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.
Кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2  ст.6  Конвенції, та заборону подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).
Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу. 
Крім того, ст.268 КУпАП регламентовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З системного аналізу наведених правових норм КУпАП слід дійти висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням ст.284  КУпАП.
За наведених підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності слід пов`язувати саме зі складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 30 травня 2025 року.
При цьому, складання протоколу це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, необхідно також враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346621 від 30 травня 2025 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху (ст.254 і ст.255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч.1 ст.254 КУпАП та ч.2 ст.251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.
Слід зауважити, що до повноважень суду не віднесено вирішення питань щодо дотримання (недотримання) водієм вимог Правил дорожнього руху, про які не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, та не належить збирання доказів на користь сторони обвинувачення, оскільки суд розглядає справу на засадах об`єктивності, неупередженості, диспозитивності.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, та помилково постановив судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним в у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
З огляду на викладене провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
За такого, постанова судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2025 року – задовольнити частково.
Постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. скасувати та прийняти у справі нову постанову.
Провадження в справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                Т.В. Серебрякова