ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2025 р.           Справа№ 910/32/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

при секретарі:                              Реуцькій Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача за первісним позовом: Селівакін І.О., ордер АА № 1593260 від 20.06.2025, Клян А.Ф., ордер АА № 1576582 від 09.05.2025;
від відповідача за первісним позовом: Капелюх А.П., посвідчення ПС № 154746 від 18.08.2022,
розглянувши  матеріали апеляційної скарги Інтернешнл Партс Сепплай Корпорейшн  (International Parts Supply Corporation) на рішення  господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі  № 910/32/25  (суддя - Демидов В.О.)
за позовом  Інтернешнл Партс Сепплай Корпорейшн (International Parts Supply Corporation)
до  Адміністрації Державної прикордонної служби України
про  внесення змін до договору,
та
за зустрічним позовом  Адміністрації Державної прикордонної служби України
до  Інтернешнл Партс Сепплай Корпорейшн (International Parts Supply Corporation)
про  стягнення 2  532 296,66 дол. США,-
В С Т А Н О В И В:
Інтернешнл Партс Сепплай Корпорейшн (International Parts Supply Corporation) (далі - Корпорація IPS) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - Адміністрація Держприкордонслужби) про внесення змін до пунктів 5.1, 12.1 державного контракту на поставку (закупівлю) продукції оборонного призначення № 50-23 від 08.12.2023 (далі - контракт), укладеного між Корпорацією IPS та Адміністрацією Держприкордонслужби, виклавши їх у наступній редакції: 
-          "5.1 Виконавець зобов`язаний відвантажити продукцію замовнику не пізніше 30.08.2024"; 
-          "12.1 Контракт набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі до повного виконання передбачених зобов`язань сторін", або в іншій редакції, яку суд вважатиме доцільною та справедливою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2023 між Корпорацією IPS, як виконавцем, та Адміністрацією Держприкордонслужби, як замовником, укладено контракт, під час виконання якого у виконавця виникла істотна зміна обставин, а саме призупинення дії експортної ліцензії № 050783907 від 22.01.2024 (далі - експортна ліцензія) Державним Департаментом США, про яку він неодноразово інформував замовника та просив укласти додаткову угоду до контракту щодо продовження терміну поставки продукції, проте Адміністрація Держприкордонслужби не вчинила дій щодо врегулювання ситуації.
27.01.2025 до суду першої інстанції надійшов зустрічний позов Адміністрації Держприкордонслужби до Корпорації IPS про стягнення 2  532 296,66 дол. США (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 18.03.2025; а.с. 177-190 том 4).
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані порушенням виконавцем умов контракту в частині своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим замовником заявлено, у відповідності до положень пп. 1, 3 п. 8.2 контракту, до стягнення з нього 2  532 296,66 дол. США, з яких (а.с. 189 том 4):
- 745 332,00 дол. США пені у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення, за період з 01.07.2024 по 19.08.2024;
- 1 117 200,00 дол. США штрафу у розмірі 7 % від вартості невиконаного зобов`язання за прострочення зобов`язання понад 30 днів (з 01.07.2024 по 13.08.2024 на суму 15 960 000,00 дол. США); 
- 520 739,42 дол. США пені 26 % (подвійна облікова ставка НБУ) від суми простроченої заборгованості (у випадку перерахування коштів на умовах попередньої оплати), з 01.07.2024 по 19.08.2024; 
- 61 260,16 дол. США 3 % річних від суми простроченої заборгованості (у випадку перерахування коштів на умовах попередньої оплати), з 01.07.2024 по 19.08.2024; 
- 87 765,07 дол. США інфляційних втрат (у випадку перерахування коштів на умовах попередньої оплати), з 01.07.2024 по 19.08.2024.
Рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2025 відмовлено у задоволенні первісного позову. Зустрічний позов Адміністрації Держприкордонслужби задоволено частково. Стягнуто з Корпорації IPS   на користь Адміністрації Держприкордонслужби 745 332,00 дол. США пені, 1    117 200,00 дол. США штрафу,  61 092,79 дол. США 3 % річних та 1    059 800,00 грн судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем за первісним позовом обставини не доводять та не підтверджують наявність одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, для внесення змін до контракту, у зв`язку з чим відмовлено в задоволенні цих вимог. 
Встановивши, що відповідно до п. 5.1 контракту виконавець зобов`язаний був відвантажити продукцію замовнику не пізніше 30.06.2024, однак зобов`язання з поставки продукції прострочив та виконав їх повністю 20.08.2024, судом було задоволено зустрічний позов в частині стягнення 745 332,00 дол. США пені та 1 117 200,00 дол. США штрафу, а також 61 092,79 дол. США 3 % річних (у перерахованій судом частині), заявлених замовником на підставі пп. 1, 3 п. 8.2 контракту. Також судом не було встановлено підстав для зменшення розміру штрафних санкцій за неналежне виконання виконавцем умов контракту.
В решті зустрічних вимог господарським судом відмовлено, оскільки:
- передбачені інфляційні втрати від знецінення національної валюти відновлені еквівалентом іноземної валюти; 
- нараховані 3 % річних в частині стягнення 167,37 дол. США здійснені позивачем за зустрічним позовом помилково (з розрахунку 365 днів у 2024 році, а не як вірно мало бути - 366 днів у 2024 році); 
- заявлені пені у розмірі 26 % (подвійна облікова ставка НБУ) від суми простроченої заборгованості (у випадку перерахування коштів на умовах попередньої оплати) та пені у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення поставки продукції є подвійним стягненням, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України. 
Частково не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Корпорація IPS   звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та в частині задоволених зустрічних вимог, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції: 
-          не врахував, що затримка у виконанні зобов`язання була спричинена не залежними від волі апелянта обставинами, а саме тимчасовим призупиненням Державним департаментом США експортної ліцензії;
-          не надав належної оцінки наведеним апелянтом підставам для зміни умов контракту;
-          не встановив, що в спірних правовідносинах мала місце істотна зміна обставин; 
-          прийшов до помилкового висновку про те, що виконавець несвоєчасно повідомив замовника про виникнення істотної зміни обставин; 
-          неправомірно виснував про те, що висновок Київської торгово-промислової палати (далі - ТПП) № 17/13-4/617 від 19.06.2024 видано за відсутності повноважень Київської ТПП видавати висновки про істотну зміну обставин;
-          дійшов помилкового висновку, що строк дії контракту закінчився та не врахував наявність триваючих гарантійних зобов`язань апелянта за контрактом;
-          не врахував, що у діях апелянта відсутня вина, що виключає можливість застосування до нього будь-яких штрафних санкцій;
-          безпідставно нарахував 3 % річних, які можуть бути застосовані тільки у разі прострочення виконання грошового зобов`язання;
-          не проаналізував підстави для зменшення штрафних санкцій, які полягають, зокрема, у відсутності вини апелянта у простроченні поставки продукції;
-          не взяв до уваги та не надав оцінки доказам, що містилися у матеріалах справи та підтверджують обставини, на які посилався апелянт.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 24.06.2025.
02.06.2025 до апеляційного суду надійшов відзив Адміністрації Держприкордонслужби на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що виконавцем не було своєчасно повідомлено про істотні зміни обставин, які існували під час укладання контракту, в той же час зміна умов допускається для забезпечення можливості виконання контракту на змінених умовах, тобто до часу виконання прийнятих сторонами зобов`язань в натурі, однак до часу звернення виконавця до суду з даним позовом, зобов`язання сторін були виконані в повному обсязі, у зв`язку з чим внесення змін до контракту спрямовані на уникнення виконавцем юридичної відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. З огляду на неповідомлення виконавцем у строки встановлені пунктами 5.1, 8.5 контракту, він позбавлений права посилатися на вказані обставини, як на підставу для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання з поставки продукції за контрактом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 оголошено перерву до 02.09.2025.
22.08.2025 до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення виконавця, в яких представник зазначав, що:
- контракт продовжує діяти за гарантійними зобов`язаннями, а отже не може вважатися виконаним в повній мірі;
- порядок поставки було визначено контрактом, а саме у строк до 30.06.2024, без встановлення графіку чи обов`язку здійснювати поставку однією партією;
- 30.04.2024 Корпорацію IPS було повідомлено про призупинення дії експортної ліцензії, що на цю дату не відігравало критичної ролі для правовідносин сторін за контрактом та не свідчило про настання негативних наслідків для виконавця, проте в подальшому (23.05.2024) було повідомлено, що поновлення ліцензії призупинене до нотифікації Конгресу, оскільки формальний період такої нотифікації становить 30 днів, виконавцю стало очевидним, що враховуючи положення п. 5.1 контракту, яким встановлено кінцевий термін поставки продукції 30.06.2024, поставка продукції до вказаної дати буде неможливою з причин, які не залежать від Корпорації IPS, у зв`язку з чим повідомлення 25.05.2024 замовника відбулось, в межах 5-ти денного строку, окресленого п. 5.1 контракту;
- у простроченні поставки продукції відсутня вина виконавця, що виключає можливість застосування до нього штрафних санкцій та 3 % річних, оскільки затримка була зумовлена обставинами, що перебували поза межами його контролю та не є комерційним ризиком Корпорації IPS;
- апелянт вказував, що поданий експертний висновок Барбари Дайан Лінні до суду першої інстанції є належним, допустимим, достовірним та вірогідним доказом, однак з метою всебічного розгляду справи долучив оновлений висновок експерта Барбари Дайан Лінні від 11.06.2025 разом з апостилем, у зв`язку з чим просив поновити строк на подачу такого доказу та долучити його до матеріалів справи.
29.08.2025 до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення Адміністрації Держприкордонслужби, в яких представник зазначав, що надані Корпорацією IPS до суду іноземні документи США, в тому числі й експертний висновок Барбари Дайан Лінні від 13.02.2025, були долучені судом першої інстанції до матеріалів справи, досліджені та оцінені. 30.04.2024 Державним департаментом США було призупинено дію експортної ліцензії, однак про такі обставини виконавець повідомив замовника лише 25.05.2024, чим порушено пункти 5.1, 8.5 контракту. Умовами контракту не передбачено поставку продукції згідно із погодженим сторонами графіком поставки, однак в період дії експортної ліцензії на експорт та за наявності такої можливості виконавцем на власний розсуд здійснено поставку лише 15 одиниць продукції, а не всієї партії, тож зупинення дії експортної ліцензії не впливало на можливість поставки виконавцем всієї техніки за контрактом в період її дії до призупинення. Також замовником до додаткових пояснень долучені додаткові докази: листи Корпорації IPS від 04.12.2023, 12.12.2023; комерційна пропозиції Корпорації IPS від 04.12.2023; фотографії продукції.
Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК)   України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи наведене, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги надані до апеляційної інстанції додаткові докази сторін, оскільки не встановлено винятковості випадку та причин, що об`єктивно не залежали від заявників для надання таких доказів суду першої інстанції під час розгляду справи.
В судовому засіданні, яке відбулось 02.09.2025, представники апелянта просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та в частині задоволених зустрічних вимог, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити. 
Представник Адміністрації Держприкордонслужби вказував на необґрунтованість апеляційної скарги та стверджував про законність прийнятого судом першої інстанції рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2023 між Корпорацією IPS, як виконавцем, та Адміністрація Держприкордонслужби, як замовником, укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції оборонного призначення № 50-23 (далі - контракт; а.с. 31-41 том 1), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався передати у власність замовнику броньовані машини М577А3 (далі - продукція) у кількості, цінах та номенклатурі, зазначених у специфікації, яка викладена як додаток № 1 до цього контракту (далі - специфікація).
Відповідно до п. 1.2 контракту замовник заявляє, що підставою для укладення контракту для замовника є Закон України "Про оборонні закупівлі", рішення державного замовника на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 1275 від 11.11.2022 (із змінами) "Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану", № 363 від 03.03.2021 "Питання оборонних закупівель" та № 1070 від 04.12.2019 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти".
Згідно пункту 1.3 контракту комплектність продукції повинна відповідати вимогам, встановленим у додатку № 1 до контракту та підтверджуватися сертифікатом відповідності, виданим виконавцем.
За умовами п. 1.5 контракту кінцевим споживачем продукції є Адміністрація Держприкордонслужби. Разом із підписанням цього контракту замовник надає виконавцю правильно заповнений та підтверджений сертифікат кінцевого споживача.
Пунктом 2.1 контракту сторони погодили, що ціна контракту становить 19  950  000,00 дол. США без податку на додану вартість (далі - ПДВ).
Замовник заявляє, що продукція що поставляється виконавцем замовнику звільняється від оподаткування ПДВ згідно п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (зі змінами) (п. 2.2 контракту).
Зі змісту пункту 3.1 контракту вбачається, що замовник оплачує продукцію за ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження орієнтовної (договірної) ціни на поставку (закупівлю) продукції, виконання робіт, надання послуг за оборонними закупівлями за формою згідно з додатком № 3 до контракту.
Відповідно до п. 3.2 контракту розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати замовником, яка здійснюється на строк до 7 місяців, але не пізніше строку поставки продукції в розмірі 100 %, що становить 19  950 000,00 дол. США без ПДВ протягом 14 днів з дати підписання контракту та надання виконавцем рахунку на оплату продукції. Попередня оплата перераховується на рахунок згідно з платіжними реквізитами, вказаними у даному контракті з подальшим використанням зазначених коштів виключно на цілі, визначені контрактом.
Платник за контрактом - Адміністрація Держприкордонслужби (п. 3.6 контракту).
Згідно з п. 4.1 контракту продукція передається замовнику на умовах DAP відповідно до Incoterms 2020, у підрозділі Держприкордонслужби в межах 500 км від кордону з Республікою Польща, після повідомлення виконавця про готовність до відвантаження продукції.
Приймання продукції за кількістю та комплектністю здійснює замовник на території України. Не менше як за 5 робочих днів до дати поставки виконавець повідомляє замовника про готовність до відвантаження продукції (п.п. 4.2, 4.3 контракту).
Згідно з п. 4.4 контракту приймання продукції за кількістю та комплектністю здійснюється уповноваженими представниками замовника з оформленням акту приймання-передачі продукції.
Відповідно до п. 5.1 контракту виконавець зобов`язаний відвантажити продукцію замовнику не пізніше 30.06.2024. Дозволяється дострокова поставка продукції або її партій за умови письмового погодження з замовником. У разі істотної зміни обставин, які існували під час укладення контракту, сторони можуть скоригувати строк поставки продукції шляхом внесення змін до контракту не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку поставки, але в межах строку, на який здійснено попередню оплату. Про виникнення таких обставин сторона інформує іншу сторону не пізніше ніж за 5 днів з моменту виникнення таких обставин. Посилання на такі обставини повинно бути обґрунтованим та підтвердженим документально. Підтвердні документи повинні бути видані уповноваженими на те органами.
      Датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата підписання акту приймання-передачі продукції (п. 5.2 контракту).
За умовами пунктів 6.1, 6.2 контракту виконавець гарантує відповідність продукції специфікації (додаток 1), здійснює її гарантійне обслуговування, ремонт чи заміну. Гарантійний термін продукції становить 12 місяців з дати підписання акту приймання-передачі продукції. Продукція знаходиться на складах іншої країни та може мати певний знос, очікуваний для продукції, яка знаходиться на зберіганні та була раніше у використанні. Проте гарантія полягає у тому, що продукція може використовуватися відповідно до свого призначення.
Пунктом 8.2 контракту визначено, що:
- за порушення виконавцем строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (пп. 1);
- у випадку перерахування замовником коштів на умовах попередньої оплати та не виконання виконавцем своїх зобов`язань за контрактом, виконавець з моменту отримання передоплати виконавцем і до моменту повернення замовнику зазначених грошових коштів (у випадку розірвання контракту) або поставки продукції сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), встановленої на день виникнення зобов`язання з повернення коштів, від суми невикористаної попередньої оплати, а також зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей період та 3 % річних від простроченої суми. Виконавець повертає суму попередньої оплати на яку не виконано зобов`язання протягом 5 днів з дня повідомлення замовником виконавця про розірвання контракту та зобов`язується сплатити штрафні санкції визначені даним пунктом (пп. 3).
Виконавець не може звільнитися від зобов`язань, що випливають з цього контракту, шляхом сплати штрафів, збитків або відсотків (п. 8.3 контракту).
За умовами пункту 11.2 контракту у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються в арбітражі Міжнародної торгової палати в Женеві, Швейцарія, відповідно до чинного законодавства Швейцарії. Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі товарів не застосовується.
Згідно з п. 12.1 контракту він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024, але в будь якому разі до повного виконання передбачених зобов`язань сторін.
Будь-які зміни до цього контракту можуть бути внесені лише в тому випадку, якщо вони зроблені в письмовій формі та підписані обома сторонами. Питання про внесення змін до цього контракту може бути вирішено сторонами не пізніше ніж за 10 днів до закінчення терміну його дій (п. 12.3 контракту).
У специфікації (додаток № 1 до контракту; а.с. 42-43 том 1) сторони погодили, що поставляється: броньована машина М577А3, у кількості 75 шт., вартістю 266  000,00 дол. США за 1 од., загальною вартістю 19  950  000,00 дол. США, а також встановили термін постачання до 30.06.2024.
14.12.2023 на виконання п. 3.2 контракту Адміністрацією Держприкордонслужби було перераховано 100 % коштів попередньої оплати у розмірі 19 950  000,00 дол. США на рахунок Корпорації IPS, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 4 від 13.12.2023 (а.с. 217 том 1).
22.01.2024 Корпорації IPS Державним департаментом США дозволено експортувати продукцію, зазначену в контракті, відповідно до експортної ліцензії № 050783907 (а.с. 46-47 том 1).
Виконавець зазначав, що у березні 2024 року ним було направлено 15 одиниць продукції за контрактом, які у травні 2024 були отримані замовником, згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі продукції від 10.05.2024 (а.с. 48-49 том 1).
30.04.2024 Корпорація IPS отримала повідомлення про те, що Державний департамент США призупинив дію експортної ліцензії № 050783907 (а.с. 50-51 том 1).
20.05.2024 представники Державного департаменту США підтвердили, що ліцензія все ще призупинена і подальші поставки не можуть бути здійснені (а.с. 58 том 1).
24.05.2024 замовником направлено лист виконавцю з запитом щодо постачання залишку продукції в кількості 60 шт (а.с. 80 том 1). 
Листом від 25.05.2024 Корпорація IPS повідомила Адміністрацію Держприкордонслужби щодо призупинення Державним департаментом США дії експортної ліцензії № 050783907, вказуючи, що транспортування із США до України становить приблизно 6 тижнів, тому продовження терміну на 60 днів надасть достатньо часу для доставлення транспортних засобів до Прикордонної служби в Україні (а.с. 74-75 том 1; а.с. 95-96 том 2).
Згідно висновку Київської ТПП № 17/13-4/617 від 19.06.2024 (а.с. 60-71 том 1) про істотну зміну обставин (hardship) за нормами ст. 652 ЦК України підтверджено настання істотної зміни обставин за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції оборонного призначення № 50-23 від 08.12.2023, укладеного між Адміністрацією Держприкордонслужби та International Parts Supply Corporation, у зв`язку з настанням якої згідно зі ст. 652 ЦК України International Parts Supply Corporation має право вимагати перегляду та внесення змін до умов державного контракту № 50-23 від 08.12.2023 в частині перенесення строку постачання продукції - броньовані машини М577А3 у кількості 60 одиниць та зміни інших умов, на які має вплив дана істотна зміна обставин.
Листом від 16.06.2024 виконавець повідомив замовника про наявність істотної зміни обставин, яка безпосередньо впливає на виконання зобов`язань з постачання продукції за контрактом, на підтвердження надав висновок Київської ТПП № 17/13-4/617 від 19.06.2024, та просив укласти додаткову угоду до контракту про продовження термінів поставки до 20.09.2024 (а.с. 85-86 том 1).
В подальшому між сторонами здійснювалося неодноразове листування щодо виконання умов контракту.
Корпорацією IPS згідно з актами приймання-передачі продукції від 14.08.2024, від 17.08.2024, від 20.08.2024 було передано замовнику продукцію у кількості 20, 26, 14 одиниць (а.с. 106-111 том 1).
У зв`язку з порушенням Корпорацією IPS передбаченого п. 5.1 контракту строку поставки, замовником було направлено виконавцю претензію № 06.2.7/63913-24-Вих від 27.09.2024 з вимогою сплатити передбачені умовами контракту санкції у розмірі 2  544  154,35 дол. США (а.с. 112-113 том 1).
У відповідь листом № 142/2024 від 25.10.2024 виконавець відмовився від оплати штрафів і знову запропонував укласти додаткову угоду до контракту щодо зміни кінцевого терміну поставки продукції (а.с. 114-122 том 1).
Звертаючись до суду з первісним позовом Корпорація IPS посилалася на те, що вона неодноразово інформувала замовника про істотну зміну обставин, а саме призупинення дії експортної ліцензії Державним Департаментом США, та просила укласти додаткову угоду до контракту щодо продовження строків поставки продукції, проте Адміністрація Держприкордонслужби не вчинила жодних дій аби врегулювати ситуацію, у зв`язку з чим виконавець просив змінити пункти 5.1, 12.1 контракту шляхом продовження терміну поставки продукції замовнику та дії контракту.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом Адміністрація Держприкордонслужби посилалася на несвоєчасне здійснення поставки Корпорацією IPS, у зв`язку із чим просила стягнути з виконавця 2  532 296,66 дол. США.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем за первісним позовом обставини не доводять та не підтверджують наявність одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, для внесення змін до контракту, у зв`язку з чим відмовлено в задоволенні цих вимог. 
Встановивши, що відповідно до п. 5.1 контракту виконавець зобов`язаний був відвантажити продукцію замовнику не пізніше 30.06.2024, однак зобов`язання з поставки продукції прострочив та виконав їх повністю 20.08.2024, судом було задоволено зустрічний позов в частині стягнення 745 332,00 дол. США пені та 1 117 200,00 дол. США штрафу, а також  61  092,79 дол. США 3 % річних (у перерахованій судом частині), заявлених замовником на підставі пп. 1, 3 п. 8.2 контракту. Також судом не було встановлено підстав для зменшення розміру штрафних санкцій за неналежне виконання виконавцем умов контракту.
Переглядаючи судове рішення в цій частині колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі  ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами контракту (пункт 5.1) виконавець був зобов`язаний відвантажити продукцію замовнику не пізніше 30.06.2024, однак остаточно здійснив поставку продукції 20.08.2024, відповідно до актів приймання-передачі від 10.05.2024, 14.08.2024, 17.08.2024, 20.08.2024, що не заперечується сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підставами для внесення змін до договору, передбаченими законом, є: істотне порушення договору його стороною (ч. 2 ст. 651 ЦК України), істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 ЦК України), інші випадки, встановлені договором або законом (ч. 2 ст. 651 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 910/13557/21).
Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).
Як передбачено ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Згідно з ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.
За змістом наведених норм зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.
Аналіз ст. 652 ЦК України свідчить про те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 920/17/23.
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87-89 постанови від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначила, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у ст. 652 ЦК України. За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абз. 1 ч. 1    ст. 651 ЦК України). Припис абз. 2 ч. 1  ст. 652 ЦК України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі ст. 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.
Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 627 ЦК України), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч. 4 ст. 652 ЦК України), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом "найменших негативних наслідків" для сторін договору (п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, постанови Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 910/17469/18 (пункти 41, 42), від 19.11.2019 у справі № 910/9859/18 (пункти 37, 41-44), від 25.02.2020 у справі № 922/2279/19 (пункти 8.8-8.12), від 19.07.2022 у справі № 910/14155/21 (п. 8)).
Тобто на відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Подібний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17 та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20.
На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).
Відтак форс-мажор (ст. 617 ЦК України) та істотна зміна обставин (ст. 652 ЦК України) є різними правовими ситуаціями, ст. 652 ЦК України може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору, але позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до договору за рішенням суду. 
Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 910/17639/21 та від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21.
Як вже зазначалось, згідно умов п. 5.1 контракту виконавець зобов`язаний відвантажити продукцію замовнику не пізніше 30.06.2024. Дозволяється дострокова поставка продукції або її партій за умови письмового погодження з замовником. У разі істотної зміни обставин, які існували під час укладення контракту, сторони можуть скоригувати строк поставки продукції шляхом внесення змін до контракту не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку поставки, але в межах строку, на який здійснено попередню оплату. Про виникнення таких обставин сторона інформує іншу сторону не пізніше ніж за 5 днів з моменту виникнення таких обставин. Посилання на такі обставини повинно бути обґрунтованим та підтвердженим документально. Підтвердні документи повинні бути видані уповноваженими на те органами.
Представник Корпорації IPS у запереченнях на відповідь на відзив за зустрічною позовною заявою зазначав (а.с. 67-69 том 2), що 30.04.2024 Корпорація IPS отримала повідомлення про те, що Державний департамент США призупинив дію експортної ліцензії. Оскільки станом на день такого повідомлення від Державного Департаменту США у Корпорації IPS залишалося достатньо часу для здійснення поставки товару замовнику у строк, передбачений контрактом, обставина призупинення ліцензії станом на 30.04.2024 ще не відігравала критичної ролі для правовідносин сторін контракту та не свідчила про настання негативних наслідків для виконавця. 
20.05.2024 представники Державного Департаменту США підтвердили, що ліцензія все ще призупинена і поновлення ліцензії відбудеться не раніше ніж за 30 днів, тобто щонайскоріше 23.06.2024. Враховуючи положення п. 5.1 контракту, яким встановлено кінцевий термін поставки продукції до 30.06.2024, 25.05.2024 Корпорація IPS звернулася до замовника з листом, в якому описала всі обставини та їх істотну зміну, а також просила продовжити строк поставки продукції, встановлений контрактом.
З зазначених підстав Корпорації IPS стало відомо про призупинення дії експортної ліцензії з 30.04.2024, проте вона про вказані обставини повідомила замовника лише 25.05.2024, що є порушенням п. 5.1 контракту, яким передбачено, що про виникнення таких обставин сторона інформує іншу сторону не пізніше ніж за 5 днів з моменту виникнення таких обставин.
Враховуючи наведене, твердженням апелянта про своєчасне повідомлення замовника щодо виникнення істотної зміни обставин є помилковими. Разом з цим причини призупинення експортної ліцензії не впливають на встановлені обставини, у зв`язку з чим експертний висновок з питань експортного контролю та ліцензування Барбари Дайан Лінні від 13.02.2025 (а.с. 199 том 2 - 84 том 3) не приймається судом до уваги.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як на доказ істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення контракту, позивач за первісним позовом також посилався на висновок Київської ТПП № 17/13-4/617 від 19.06.2024 (а.с. 60-71 том 1), однак апелянтом не було враховано наступного.
Згідно з частиною 2 статті 11 Закону України "Про ТПП України" обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані ТПП в межах їх повноважень. Водночас вказаний Закон не містить положень щодо наявності у ТПП повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів (постанови Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13436/19,   від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19, від 19.07.2022 у справі № 910/14155/21, від 26.10.2021 у справі № 910/18402/20, від 06.06.2023 у справі № 910/21100/21).
Правова оцінка, що наведена у висновку ТПП про істотні зміни обставини, відображає думку його автора (авторів), а не обставини чи докази у справі, не є обов`язковою для суду (див. постанову Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 910/14155/21).
Отже висновок ТПП про наявність істотної зміни обставин не є підставою для звільнення сторони справи від доказування цих обставин. Такі обставини доводяться в загальному порядку і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, контракт між сторонами укладено 08.12.2023, попередню оплату у розмірі 100 % замовником перераховано виконавцю 14.12.2023, а 22.01.2024 Державним департаментом США дозволено Корпорації IPS експортувати продукцію, зазначену в контракті, проте виконавцем, до призупинення дії експортної ліцензії (повідомлено про призупинення - 30.04.2024), у березні 2024 року було направлено замовнику лише 15 од. продукції за контрактом, а в подальшому поставлено продукцію у повному обсязі - 20.08.2024.
Відповідно до  статті 509 ЦК України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі  статтею 598 ЦК України  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України  визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Доводи скаржника, що контракт не може вважатись виконаним, оскільки на виконавця покладено гарантійні зобов`язання (пункти 6.1, 6.2 контракту), є необґрунтованими, оскільки згідно приписів ст. 655 ЦК України основним обов`язком виконавця є поставка товару, тоді як обов`язком замовника - прийняття такого товару та його оплата, що було виконано сторонами контракту. Наявність згідно умов контракту певного додаткового, зокрема, гарантійного зобов`язання з обслуговування товару, не може слугувати висновком, що основний обов`язок між сторонами не вважається виконаним та є підставою для внесення змін до виконаного контракту сторонами. 
Згідно з п. 12.1 контракту він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024, але в будь-якому разі до повного виконання передбачених зобов`язань сторін.
Будь-які зміни до цього контракту можуть бути внесені лише в тому випадку, якщо вони зроблені в письмовій формі та підписані обома сторонами. Питання про внесення змін до цього контракту може бути вирішено сторонами не пізніше ніж за 10 днів до закінчення терміну його дій (п. 12.3 контракту).
Водночас з цим позовом до господарського суду Корпорація IPS звернулася 27.12.2024 згідно поштового штемпеля Укрпошти на конверті, доданому до позовної заяви (а.с. 202 том 1).
Згідно з положеннями ч.ч. 2, 4  ст. 652 ЦК України зміна договору допускається для забезпечення можливості його виконання на змінених умовах, тобто до часу виконання прийнятих сторонами зобов`язань в натурі, а отже вимогу про внесення змін до контракту щодо продовження терміну поставки товару та дії контракту після його виконання сторонами, не можна вважати своєчасною та справедливою.
Внесення змін у договір є виключною мірою, яка пов`язана з втручанням суду в свободу договору, господарську діяльність сторін, і таке втручання може відбуватися лише у разі виникнення значного і вочевидь несправедливого дисбалансу між інтересами сторін внаслідок зміни обставин.
У Принципах Європейського договірного права вказано, що якщо сторони не досягли згоди щодо врахування істотної зміни обставин у розумний строк, суд може припинити дію договору на дату та час, визначені судом, або змінити договір таким чином, щоб розподілити між сторонами справедливою мірою втрати та вигоди, які є результатом зміни обставин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
Позивач за первісним позовом порушив умови укладеного контракту, при цьому, зміни, які він просить внести, а саме щодо терміну постачання товару, спрямовані виключно на захист його інтересів і по суті перекладають на замовника всі негативні наслідки від затримки постачання. 
Таким чином, у разі задоволення такого позову судом був би не дотриманий принцип справедливого розподілу між сторонами негативних наслідків зміни обставин (схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 910/2476/24). 
Підсумовуючи викладене, зазначені позивачем за первісним позовом обставини не доводять та не підтверджують наявність одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, для внесення змін до контракту щодо терміну постачання товару та дії контракту, про які виконавцем було повідомлено замовника із порушенням строків передбачених умовами контракту, при цьому заявлення виконавцем щодо внесення судом таких змін до контракту фактично спрямовані на уникнення юридичної відповідальності за прострочення виконання зобов`язання з поставки продукції, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні первісних вимог.
Щодо задоволених вимог зустрічного позову в частині стягнення з виконавця на користь замовника 745 332,00 дол. США пені за період прострочення виконання зобов`язання з поставки з 01.07.2024 по 19.08.2024 та 1 117 200,00 дол. США штрафу за прострочення виконання вказаного зобов`язання понад 30 днів (з 01.07.2024 по 13.08.2024 на суму 15 960 000,00 дол. США), а також  61  092,79 дол. США 3 % річних нарахованих на суму невикористаної попередньої оплати (/ суми непоставленої продукції) до моменту поставки продукції, з 01.07.2024 по 19.08.2024, слід зазначити наступне.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Стаття 612 ЦК України визначає одним із основних видів порушення зобов`язання є прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 614 ЦК України  особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
У контексті приписів  ст. 617 ЦК України  особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання контракту та виникли поза волею сторін. Сторона, яка не може виконувати свої зобов`язання за цим контрактом внаслідок обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону не пізніше 3 робочих днів з моменту їх виникнення. В іншому випадку така сторона позбавляється права посилатися на них як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим контрактом. Підтвердженням настання обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, видані уповноваженими органами України або компетентним органом іншої держави на території якої виникли обставини непереборної сили (пункти 8.4, 8.5 контракту). 
Виконавцем не було дотримано порядку, встановленого вказаними пунктами контракту, й документів на підтвердження настання обставин непереборної сили, виданих уповноваженими органами України / компетентним органом іншої держави на території якої виникли обставини непереборної сили, не надано.
Колегія суддів також враховує, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів. 
Таким чином, виконавець уклавши з замовником контракт на погоджених умовах, зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.
З викладеного вище, наведені виконавцем обставини, за конкретних обставин справи не свідчать про відсутність вини останнього за неналежне виконання зобов`язань з поставки продукції за контрактом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3  ст. 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За умовами пп. 1 п. 8.2 контракту за порушення виконавцем строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
У пп. 3 п. 8.2 контракту сторонами погоджено, що у випадку перерахування замовником коштів на умовах попередньої оплати та не виконання виконавцем своїх зобов`язань за контрактом, виконавець з моменту отримання передоплати виконавцем і до моменту повернення замовнику зазначених грошових коштів (у випадку розірвання контракту) або поставки продукції сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на день виникнення зобов`язання з повернення коштів, від суми невикористаної попередньої оплати, а також зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей період та 3 % річних від простроченої суми.
Частиною 3  ст. 693 ЦК України, зокрема, встановлено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до  ст. 536 цього Кодексу  від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.
У  ст. 536 ЦК  України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Отже, положення ст. 536  та ч. 3 ст. 693 ЦК  України передбачають можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер договору купівлі-продажу. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.
Відтак з огляду на зміст пп. 3 п. 8.2 контракту апеляційний господарський суд відзначає, що правовідносини у відповідній частині регулюються саме приписами ст. 536  та ч. 3 ст. 693 ЦК.
Передбачені ст. 536  та ч. 3 ст. 693 ЦК  України проценти за своєю правовою природою є винагородою (платою) за користування грошовими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України), та виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.
Отже, підставами для застосування до правовідносин сторін  ст. 536 ЦК  України є,        по-перше, факт користування чужими коштами,        по-друге        - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями  1048,  1054,  1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.
Слід зауважити на тому, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1  ст. 3 ЦК України). За встановлених у справі обставин сторони самостійно на власний розсуд, використовуючи принцип свободи договору, передбачили відповідну його умову щодо сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розумінні  ст. 536 ЦК України, що відповідно до положень  ст. 629 ЦК України  є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами пп. 3 п. 8.2 контракту виконавець        зобов`язаний        у разі порушення зобов`язань щодо строків поставки товару сплатити на користь замовника 3 % річних за користування коштами від суми невикористаної попередньої оплати (/суми непоставленої продукції).
Отже, з аналізу правової конструкції вказаної норми необхідним для стягнення відсотків за користування грошовими коштами попередньої оплати є встановлення таких обставин: (1)  здійснення замовником попередньої оплати товару, її розмір; (2)  прострочення зобов`язання виконавцем щодо строків поставки товару; (3)  вартість простроченого товару (невикористаної суми попередньої оплати).
Контракт не містить будь-яких інших умов (передумов/відсилочних норм) щодо правомірності нарахування замовником відсотків за користування коштами попередньої оплати або умов, за яких замовник втрачає таке право і, відповідно, у виконавця не виникає такого обов`язку, у зв`язку з чим доводи апелянта про безпідставність нарахування та заявлення замовником до стягнення з нього 3 % річних є хибними.
Оскільки виконавець у встановлений контрактом строк не здійснив поставку продукції замовнику, то зустрічній позовні вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції в частині стягнення 745 332,00 дол. США за прострочення поставки продукції з 01.07.2024 по 19.08.2024, 1 117 200,00 дол. США штрафу за прострочення виконання вказаного зобов`язання понад 30 днів (з 01.07.2024 по 13.08.2024 на суму 15 960 000,00 дол. США) та 61  092,79 дол. США 3 % річних нарахованих на суму невикористаної попередньої оплати (/суми непоставленої продукції) до дня поставки продукції, з 01.07.2024 по 19.08.2024, які перевірені судом апеляційної інстанції, є арифметично вірними та обґрунтованими.
Щодо клопотання виконавця про зменшення штрафних санкцій (а.с. 166 зворот - 167 том 4), з огляду на надмірну суму відповідальності, незначний термін прострочення зобов`язання, а також прострочення виконання зобов`язання з поставки продукції поза своєю волею та в силу незалежних обставин, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу (далі - ГК) України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
З аналізу зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню,  закон  відносить на розсуд суду.
Відповідно до висловленої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.
На переконання колегії суддів наведені виконавцем обставини  не свідчать про наявність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, оскільки умови контракту були погоджені сторонами, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1  статті 550 ЦК України.
Відповідно до частини 2  статті 231 ГК України  у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
Відповідні умови за порушення строків поставки продукції сторони погодили у пп. 1 п. 8.2 контракту.
Отже штрафні санкції у вигляді штрафу та пені, які у даному випадку заявлені замовником за неналежне виконання виконавцем негрошового зобов`язання з несвоєчасної поставки продукції, спрямовані передусім на компенсацію майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного виконання обов`язку за договором зобов`язаною стороною, тож з огляду на встановлене порушення виконавцем умов контракту  є підстави для нарахування пені та штрафу у заявлених розмірах. 
Слід також зазначити, що виконавець 14.12.2023 на виконання контракту від 08.12.2023 отримав від замовника 100 % коштів в якості попередньої оплати (а.с. 217 том 1) та не посилався на неналежне виконання замовником своїх зобов`язань, в той же час не враховує запровадження воєнного стану в України, економічний став в країні, а також цільове призначення продукції закупленої замовником до необхідного терміну, який погоджений сторонами у контракті. 
Разом з цим, ціна контракту складає 19 950 000,00 дол. США, а сума штрафних санкцій (745 332,00 дол. США пені, 1    117 200,00 дол. штрафу) від ціни контракту складає 9,3 % за неналежне виконання зобов`язання з поставки продукції більш ніж за півтора місяця, тож такі санкції не є способом отримання замовником доходів, не направлені на його збагачення та мають компенсаційний, а не каральний характер. 
Матеріали справи не містять доказів, що виконавець у встановлений контрактом строк попереджав замовника про неможливість своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару за контрактом. Виконавцем не підтверджено збитковості товариства та/або того, що товариство знаходиться у скрутному економічному становищі.
Беручи до уваги вищевикладене та правовідносини, які склалися між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявником у даному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.
Відтак, переглянувши судове рішення в оскаржуваній апелянтом частині, колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі,  не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Інтернешнл Партс Сепплай Корпорейшн  (International Parts Supply Corporation) на рішення  господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі  № 910/32/25  залишити без задоволення. 
Рішення  господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі  № 910/32/25 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/32/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.09.2025.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                Є.Ю. Пономаренко