ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 641/1905/21
провадження № 61-16547св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - | Луспеника Д. Д., |
суддів: | Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., | Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Салтівське трамвайне депо», Комунальне підприємство «Харківський вагоноремонтний завод»,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник Оксана Юріївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду
від 12 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду
від 15 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог скарги
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також Салтівський ВДВС
у місті Харкові СМУ МЮ) Шелівальник О. Ю. від 17 травня 2024 року, винесену
у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 про зупинення вчинення виконавчих дій
в цьому виконавчому провадженні, та зобов`язати старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Шелівальник О. Ю. поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.
Скаргу обґрунтовано тим, що в провадженні старшого державного виконавця Шелівальник О. Ю. знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 за виконавчим листом № 641/1905/211, виданим 12 листопада 2021 року, щодо стягнення з Комунального підприємства КП «Харківський вагоноремонтний завод» (далі - КП «Харківський вагоноремонтний завод») на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 139 974,85 грн та три проценти річних у розмірі 48 101,89 грн, а всього 188 076,74 грн. 17 травня 2024 року постановою старшого державного виконавця Шелівальник О. Ю. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Винесенням цієї постанови було порушене його право на виконання державним виконавцем рішення у справі № 641/1905/21, тобто порушене право на отримання грошових коштів згідно з рішенням суду.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року
у складі судді Боговського Д. Є. скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Шелівальник О. Ю. про зупинення виконавчих дій від 17 травня 2024 року, винесену у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. В іншій частині скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 винесена з порушенням вимог чинного законодавства,
у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування.
Районний суд, зокрема, виходив із того, що відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи
з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні,
у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу КП «Салтівське трамвайне депо» задоволено, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року скасовано.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Шелівальник О. Ю. відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Салтівське трамвайне депо» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 028,00 грн.
Апеляційний суд вважав за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги, оскільки винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій із визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» підстав фактично є обов`язком державного виконавця. З матеріалів справи убачається та не оспорюється учасниками справи, що державним виконавцем прийнято оскаржувану постанову про зупинення виконавчого провадження саме у зв`язку із зверненням КП «Салтівське трамвайне депо» до суду із заявою про заміну боржника правонаступником. Тому постанова державного виконавця про зупинення виконавчого провадження прийнята відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції, визнаючи протиправними дії та скасовуючи постанову державного виконавця Шелівальник О. Ю. про зупинення виконавчих дій, на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд вважав, що державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О. Ю. діяла
у межах своїх повноважень на підставі Закону України «Про виконавче провадження», підстав для визнання протиправних дій та скасування постанови про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 немає.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року відмовлено.
Заява ОСОБА_1 про виправлення описки була мотивована тим, що постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у справі № 641/1905/21, в тому числі, стягнуто з нього на користь КП «Салтівське трамвайне депо» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги
у сумі 3 028,00 грн. Проте він є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, доказом чого є довідка про його інвалідність, серія ХАР № 000895 від 16 лютого 2005 року (в матеріалах справи), експертний висновок про інвалідність ІІ групи
від 26 травня 2004 року № 460 (в матеріалах справи) та пенсійне посвідчення, серія НОМЕР_1 від 03 грудня 2004 року (в матеріалах справи). Наголошував, що він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Тому просив виправити описку та витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.
Апеляційний суд, посилаючись на норму статті 269 ЦПК України, не знайшов підстав для задоволення цієї заяви ОСОБА_1 , оскільки виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, а суд усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність. ОСОБА_1 , звертаючись зі скаргою на дії державного виконавця, не зазначав про те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, відповідних документів не долучав. У матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 пільг, передбачених Законом України «Про судовий збір». До заяви про виправлення описки ОСОБА_1 також не додав документів, що підтверджують, що він є особою з інвалідністю ІІ групи. Таким чином, за висновком суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
 
ОСОБА_1 у грудні 2024 року та січні 2025 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати; залишити
в силі ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 серпня
2024 року, а також в порядку повороту виконання постанови Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року стягнути на його користь сплачений КП «Салтівське трамвайне депо» судовий збір у сумі 3 028,00 грн.
 
Касаційна скарга по суті спору обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про законність постанови старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О. Ю. про зупинення виконавчих дій від 17 травня 2024 року.
 
Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, крім виконавця, має право звернутися також заінтересована особа, разом з тим із заявою про зупинення виконавчих дій
у виконавчому провадженні можуть звернутися: жива особа; діюча юридична особа; особа, яка замінила вибулу сторону у зобов`язані. У цій справі до суду із заявою про заміну вибулої сторони у ВП № НОМЕР_3 звернулося КП «Салтівське трамвайне депо», яке стверджує, що КП «Харківський вагоноремонтний завод» не припинило свою діяльність і є боржником у справі № 641/8857/18, відповідно,
КП «Салтівське трамвайне депо» вважає, що воно вибуло з ВП № НОМЕР_3. На підставі поданої до суду заяви у справі № 641/8857/18, КП «Салтівське трамвайне депо» звернулося до виконавчої служби із заявою про зупинення виконавчих дій
у ВП № НОМЕР_3. Проте, оскільки КП «Салтівське трамвайне депо», за його твердженням, вибуло з цього виконавчого провадження, то воно не може бути заінтересованою особою, яка може звертатися до суду та до виконавчої служби із заявою про замін сторони цих виконавчих проваджень, а заінтересованою собою щодо такого звернення є його правонаступник - КП «Харківський вагоноремонтний завод». Висновки апеляційного суду суперечать вимогам статей 55, 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Апеляційний суд у постанові ухилився від визначення та правового обґрунтування того, хто саме є заінтересованою особою при зверненні до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, а також при зверненні до виконавчої служби із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій в цьому виконавчому провадженні. Така позиція суду при винесенні оскаржуваної постанови не сприяє неухильному виконанню судового рішення у цій справі. Оскаржуваною постановою апеляційний суд вносить правову невизначеність
у процеси виконання судових рішень виконавчою службою, оскільки прямо дозволяє звертатися як до суду, так і до виконавчої служби особам, які вибули із взаємовідносин, в яких цих осіб замінили на інших осіб.
 
Касаційна скарга щодо судового збору обґрунтована тим, що позивач є особою
з інвалідністю ІІ групи та звільнений від сплати судового збору. На виконання постанови він сплатив на рахунок КП «Салтівське трамвайне депо» судовий збір
у розмірі  3 028,00 грн, що підтверджується квитанцією банку до платіжної інструкції на переказ готівки від 22 листопада 2024 року № 28. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при зверненні до загального чи господарського суду, тобто стягувач не зобов`язаний був сплачувати судовий збір, як і не був зобов`язаний вказувати про те, що він звільнений від сплати судового збору. Стягувач, звертаючись до суду із позовом у березні 2021 року, надав відповідні документи, що підтверджують його статус як особи з інвалідністю
ІІ групи (довічно). На переконання заявника, це свідчить про недбале ставлення суду до вивчення матеріалів справи та свідчить про довільне тлумачення приписів чинного законодавства. Апеляційний суд при прийнятті постанови діяв не як «суд, встановлений законом» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.
 
Відзиви на касаційну скаргу станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційні скарги ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу
Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2024 року № 1444/0/226-24 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Луспеника Д. Д. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії:Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року відкрито касаційне оскарження
у справі (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 641/1905/21 із Комінтернівського районного суду м. Харкова та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшла частина матеріалів справи № 641/1905/21, у серпні 2025 року - до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 641/1905/21 у повному обсязі.
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2025 року № 600/0/226-25 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Лідовця Р. А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії:Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.
Ухвалою від 11 вересня 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів                  від 11 вересня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.,               Луспеник Д. Д.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених             у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Харківський вагоноремонтний завод» про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат
у розмірі 139 974,85 грн та три проценти річних у розмірі 48 101,89 грн, всього
188 076,74 грн. Стягнуто з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 1 880,76 грн.
 
На виконанні Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходилося виконавче провадження № НОМЕР_3 із виконання виконавчого листа № 641/1905/21, виданого 12 листопада 2021 року, щодо стягнення з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 188 076,74 грн.
 
Постановою старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Власик М. А. від 08 лютого 2023 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року
у справі № 641/1905/21 задоволено заяву ОСОБА_1 та замінено боржника
у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на КП «Салтівське трамвайне депо».
 
Рішенням 18 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 18 серпня 2023 року № 429/23 скасовано рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання
від 26 лютого 2014 року № 1505/14 «Про припинення діяльності комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом реорганізації». На підставі вказаного рішення було внесено інформацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У зв`язку із скасуванням рішення про припинення, та відповідно у зв`язку із відновленням діяльності КП «Харківський вагоноремонтний завод», призначено нового керівника ( Оклей Віктор Леонідович ).
 
17 травня 2024 року старшим державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О. Ю. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.
 
17 травня 2024 року старшим державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О. Ю. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року заяву КП «Салтівське трамвайне депо» про заміну вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником задоволено. Замінено сторону боржника
КП «Салтівське трамвайне депо» (код ЄДРПОУ 37766028) у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року у справі № 641/1905/21 за позовом
ОСОБА_1 до КП «Харківський вагоноремонтний завод» про стягнення грошових коштів, на його правонаступника КП «Харківський вагоноремонтний завод» (код ЄДРПОУ 34859507), яке не припинило свою діяльність.
 
Вказану ухвалу ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. На момент розгляду справи апеляційне провадження у справі не відкрито, справу не розглянуто.
 
Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Щодо суті спору
 
Відповідно до статті 129^1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення
є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).
 
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони,
а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були
б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 5 частини першої статті 34 цього Закону).
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Статтею 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається
у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема
у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
 
Згідно з нормами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
 
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені
в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (стаття 55 ЦПК України).
 
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у разі необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Відповідно до статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи із цих норм, зокрема пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України,
у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
 
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи
з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постановах Верховного Суду
від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18) та
від 23 лютого 2022 року у справі № 242/2770/18 (провадження № 61-10061св21).
 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
 
Частиною другою статі 167 ЦК України визначено, що держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.
 
На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (стаття 82 ЦК України).
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження
№ 61-16634сво19) зроблено висновок, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано
в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Унаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зазначено, що у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування                                       (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
У справі, що переглядається, матеріали справи свідчать, що: 
ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року
у справі № 641/1905/21, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року та не оскаржувалася в касаційному порядку, боржника КП «Харківський вагоноремонтний завод» у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 замінено на КП «Салтівське трамвайне депо»;
ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 січня 2024 року
у справі № 641/1905/21 відмовлено у задоволенні заяви КП «Салтівське трамвайне депо» про заміну сторони виконавчого провадження № НОМЕР_3. Постановою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року ухвалу Комінтернівського районного суду від 10 січня 2024 року змінено в частині мотивів відмови
у задоволенні заяви КП «Салтівське трамвайне депо» про заміну сторони виконавчого провадження. Згідно з загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, відкритого для публічного користування, Верховний Суд постановою 13 листопада 2024 року залишив без змін ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 січня 2024 року (в незміненій після апеляційного перегляду частині) та постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року;
немає відомостей, що КП «Салтівське трамвайне депо» ліквідовано чи знаходиться у стані припинення, відсутні докази правонаступництва від КП «Салтівське трамвайне депо» до КП «Харківський вагоноремонтний завод».
 
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування постанови старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
Шелівальник О. Ю. про зупинення виконавчих дій від 17 травня 2024 року
у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Зупинення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 55, 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та перешкоджає виконанню судового рішення у справі.
 
Водночас забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.
 
Посилання суду апеляційної інстанції на рішення 18 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 18 серпня 2023 року № 429/23, яким скасовано рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26 лютого 2014 року № 1505/14 «Про припинення діяльності комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом реорганізації», не може бути підставою для скасування правильного за своєю суттю рішення суду першої інстанції, оскільки відомостей про ліквідацію КП «Салтівське трамвайне депо» або його реорганізацію
з передачею прав та обов`язків КП «Харківський вагоноремонтний завод» суду не надано.
 
Апеляційним судом не враховано головної мети порядку здійснення виконавчого провадження - забезпечення реального, своєчасного та повного виконання судового рішення.
 
Отже, апеляційний суд помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів у частині висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні його скарги про зобов`язання старшого державного виконавця поновити вчинення виконавчих дій
у виконавчому провадженні № НОМЕР_3; у касаційній скарзі заявник просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, томусудові рішення у цій частині
у касаційному порядку не переглядаються.
 
Щодо судового збору
 
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю
і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (пункт 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на дату прийняття судових рішень
у справі).
 
Апеляційний суд в оскаржуваній постанові від 12 листопада 2024 року стягнув із ОСОБА_1 на користь КП «Салтівське трамвайне депо» понесені витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 028,00 грн,
а оскаржуваною ухвалою від 15 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовив та не знайшов підстав для звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на те, що заявник, звертаючись зі скаргою на дії державного виконавця, не зазначав про те, що він
є особою з інвалідністю ІІ групи, відповідних документів не долучав; у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 пільг, передбачених Законом України «Про судовий збір»; до заяви про виправлення описки ОСОБА_1 також не додав документів, що підтверджують, що він
є особою з інвалідністю ІІ групи.
 
Разом з тим матеріали справи містять підтвердження, що заявник є особою
з інвалідністю ІІ групи (а. с. 31, 32, 33 т. 1, а. с. 174, 175, 176 т. 2), ОСОБА_1 посилався на це у тексті позовної заяви (а. с. 4 т. 1), у тексті заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року, на яке посилався апеляційний суд, вказано, що позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, про наявність відповідних документів ОСОБА_1 зазначив у заяві про виправлення описки (а. с. 82, том 4-с «Скарга на дії та рішення державного виконавця»).
 
Отже, доводи касаційної скарги про звільнення заявника від сплати судового збору як особи з інвалідністю ІІ групи знайшли своє підтвердження.
 
Разом з тим колегія суддів не погоджується із аргументами касаційної скарги про звільнення заявника від сплати судового збору за подання скарги у цій справі на підставі відсутності обов`язку такої сплати згідно із Законом України «Про судовий збір», оскільки зміни до пункту 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення) згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України
від 13 травня 2024 року № 6-р(II)/2024 щодо забезпечення принципу обов`язковості судового рішення» набрали чинності лише 14 листопада 2024 року. Тобто на дату прийняття судових рішень за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 питання сплати судового збору регулювалося підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» і така сплата судового збору повинна була бути здійснена.
 
Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження
у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю;
4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
 
Частинами п`ятою та шостою статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
 
Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
 
Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності обов`язкових умов: отримання позивачем від відповідача в порядку виконання рішення майна чи грошових коштів; виконане рішення скасоване вищестоящим судом повністю або змінено із задоволенням позовних вимог
у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (див. постанову Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі № 753/21211/20, провадження № 61-20342св21).
 
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року                  № 3-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_2 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої
статті 129 Конституції України поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.
 
На підтвердження того, що присуджений апеляційним судом судовий збір у сумі 3 028,00 грн сплачено ОСОБА_1 на користь КП «Салтівське трамвайне депо», заявник додав до касаційної скарги копію квитанції від 22 листопада
2024 року.
 
З огляду на викладене та враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови апеляційного суду, заява ОСОБА_1 про поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року підлягає задоволенню.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду
від 15 листопада 2024 року і залишає в силі ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року.
 
Висновки щодо розподілу судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
 
Заявник не сплачував судовий збір за подання касаційної скарги, судові витрати
в суді касаційної інстанції у нього відсутні, новий розподіл судових витрат у судах попередніх інстанцій здійснено вище за результатами розгляду касаційних скарг заявника.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 444 України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року скасувати.
 
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року залишити в силі.
 
Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення задовольнити.
 
У порядку повороту виконання постанови Харківського апеляційного суду
від 12 листопада 2024 року стягнути з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 грошові кошти
у розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | І. Ю. Гулейков
| Б. І. Гулько
| Г. В. Коломієць
| Р. А. Лідовець