ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року	Львів	Справа № 380/21955/24 пров. № А/857/13859/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року (головуючий суддя: Братичак У.В., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 23.10.2024, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 135050010377 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 01.07.2024 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до  Закону України «Про державну службу»  ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до  Закону України «Про державну службу»  на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.06.2024 № 148/7.4-22/51 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 25.06.2024 № 149/7.4-22/51, видані Державною митною службою України «Львівська митниця» з часу звернення до відповідача, тобто з 25.06.2024.
В обґрунтування позову зазначає, що отримує пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що 25.06.2024 він подав заяву до пенсійного органу щодо переходу з пенсії за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  на пенсію за віком відповідно до п. п. 10, 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»  (надалі  Закон № 889-VIII), як державному службовцю, який на день набуття чинності даного закону мав стаж державної служби понад 20 років та продовжував працювати. Однак, відповідач рішенням від 01.07.2024 відмовив позивачу у призначенні зазначеної вище пенсії. Рішення аргументував тим, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби для переведення на пенсію за віком відповідно до  Закону № 889-VIII.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 135050010377 від 01.07.2024, яким відмовлено в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести ОСОБА_1 з 25.06.2024 на пенсію за віком відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, п.п. 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.06.2024 № 148/7.4-22/51 та від 25.06.2024 № 149/7.4-22/51, зарахувавши при цьому до його стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця періоди роботи на посадах в митних органах.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 11.11.1993 по 26.07.2022 працював на посадах з присвоєнням спеціального звання (згідно наказу Держмитслужби України від 17.02.1998 № 62К «Про присвоєння персональних звань»).
За відсутності необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державної служби, в переведенні на пенсію відповідно до  Закону України «Про державну службу»  ОСОБА_1 було відмовлено. Звертає увагу, що позивачем, ані до заяви про переведення на пенсію за нормами  Закону України «Про державну службу», а ні до позовної заяви не додано доказів віднесення займаних ним посад до відповідної категорії державної служби.
           Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якій він просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.03.2003.
Позивачем, 25.06.2024  було подано заяву до пенсійного органу щодо переходу з пенсії за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  на пенсію за віком відповідно до п.п.10, 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу», як державному службовцю, який на день набуття чинності цього закону мав стаж державної служби понад 20 років та продовжував працювати.
Вказана заява від 25.06.2024 відповідно до екстериторіального принципу розподілу єдиної черги завдань, розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Рішенням № 135050010377 від 01.07.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовило позивачу, в переведенні на пенсію відповідно до  Закону України «Про державну службу», посилаючись на те, що у нього відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 11.11.1993 по 26.07.2022 працював на посадах з присвоєнням спеціального звання (згідно наказу Держмитслужби України від 17.02.1998 № 62К «Про присвоєння персональних звань»).
Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача в митних органах на посадах з присвоєнням спеціального звання підлягають зарахуванню до стажу державної служби, а доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах з присвоєнням спеціального звання не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016 (далі  Закон № 889-VІІІ), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, визнано таким, що втратив чинність,  Закон України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами,  Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, далі Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до ч. 1  ст. 37 Закон № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої    статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим  Законом  займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  статтею 25 Закону України    «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців
Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим    Законом    мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених    статтею 25 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до    статті 37 Закону України «Про державну службу»    (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до    ст. 37 Закону № 3723-ХІІ  після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1    ст. 37 Закону № 3723-ХІІ  і Прикінцевих та перехідних положень Закону    № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права було викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для відмови позивачеві у переведені з пенсії за віком на пенсію державного службовця у рішенні від 01.07.2024 № 135050010377, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зазначило відсутність необхідного стажу на посадах віднесених до категорії посад державної служби.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає протиправними такі підстави для відмови у переведені пенсії за віком на пенсію державного службовця, з огляду на таке.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим  Законом  обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той    час    законодавством
Для призначення пенсії державного службовця відповідно до  Закону № 3723-ХІІ  стаж державної служби обраховується відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби»  (діяв до набрання чинності  Законом України «Про державну службу» № 889)
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював з 11.11.1993 по 26.07.2022 в органах Державної митної служби України. Також трудовою книжкою позивача підтверджується, що 10.01.1996 позивачем прийнята Присяга державного службовця. Надалі позивачу присвоювалися спеціальні звання, зокрема:
- 27.03.1996  присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу»;
- 08.07.1998  присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
- 06.10.2000  присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;
- 01.04.2004  присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу»;
- 28.07.2004  присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу»;
- 27.11.2006  присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;
- 05.06.2013  присвоєно 12 ранг державного службовця;
- 01.01.2014  присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу»;
- 18.09.2015  присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу»;
- 08.12.2019  присвоєно 5 ранг державного службовця;
- 25.06.2020  присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІ рангу».
Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обчислення стажу державної служби позивача здійснено відповідно до Порядку № 283. Згідно з пунктом 2 цього Порядку, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників та спеціалістів у апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції та її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку № 283 передбачено, що документами, які підтверджують стаж державної служби, є трудова книжка та інші документи, визначені чинним законодавством.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 283, обчислений стаж державної служби застосовується для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Відповідно до  ст. 408 Митного кодексу України  (в редакції Закону від 11 липня 2002 року № 92-IV) (далі -  МК України) правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються  Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, -  Законом України «Про державну службу».
Згідно з ч.1  ст.413 МК України  у вказаній вище редакції, особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.
Відповідно до частин 1, 2  статті 569 МК України  (у редакції Закону від 13 березня 2012 року № 4495-VI) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у  статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями.
Правове становище посадових осіб митної служби України визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним,  законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ч.1  ст. 588 МК України  (у редакції Закону від 13 березня 2012 року № 4495-VI) пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених  Законом України «Про державну службу». Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.
Частиною 1  статті 588 МК України  (у редакції  Закону № 405-VII від 04.07.2013) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених  Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до  Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Крім того, частиною сімнадцятою  статті 37 Закону № 3723-ХІІ  визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до  закону  присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених  Законом України «Про державну службу», були передбачені і  Митними кодексами України від 11.07.2002  (про що зазначено вище) та від 12.12.1991 (зокрема, ч. 3  ст. 154 МК України  в редакції Закону № 1970-XII).
Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до  статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Вказане підтверджується також положенням п. 7 ч. 2 ст. 46  Закону № 889-VIII та п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016  (далі - Порядок № 229), які діють з 01.05.2016, де закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Отже, суд апеляційної інстанції, зважаючи на вищевикладене, встановив, що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки регулюються Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу» та іншими нормативно-правовими актами, які визначають порядок зарахування періодів служби до стажу державної служби.
Згідно зі статтями 408, 413, 569 та 588 МК України, посадові особи митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями, а час їх служби в митних органах зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії державного службовця. Ця норма збережена в чинному законодавстві, зокрема в частині 17 статті 37 Закону № 3723-XII, п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII та п. 4 Порядку № 229, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016.
Суд апеляційної інстанції вважає, що період проходження позивачем служби в митних органах, на посадах із присвоєнням спеціальних звань, підлягає зарахуванню до стажу державної служби відповідно до чинного законодавства. Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції  приходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент звернення позивача до пенсійного органу (25.06.2024), у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до  ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, п.п. 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, а саме позивач досяг 62 річного віку, набув більше 35 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років, крім того позивач продовжував працювати на посадах в органах державної служби.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 380/21955/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін