Справа № 344/6500/25 
Провадження № 22-ц/4808/1323/25 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Девляшевського В.М., Томин О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Кирила Тарасовича на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Атаманюка Б. М. у м. Івано-Франківськ, повне судове рішення складено 08 липня 2025 року, у справі за позовом Шевченка Кирила Тарасовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Страхова компанія ЕТАЛОН», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

11 квітня 2025 року адвокат Шевченко К.Т., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до ОСОБА_2 , третя особа – ПАТ «Страхова компанія ЕТАЛОН», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 12 січня 2024 року о 18 год. 51хв. на кільцевій розв`язці вул. Набережна-Надрічна в м. Івано-Франківськ водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Renault Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 на перехресті нерівнозначних доріг не надав переваги в русі транспортному засобу марки «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою по кільцевій розв`язці, в результаті чого трапилось зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 16.11, 2.3б ПДР України. Постановою Івано–Франківського міського суду від 09.02.2024 р. винуватця в ДТП, ОСОБА_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно звіту від 27.08.2024 р. про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 44-08-2024, розмір відновлювального ремонту склав 34223,84 гривні. Вартість послуг оцінщика становила 4900,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 44/24 від 27.08.2024 р. 
30.08.2024 року СК «Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 28315,24 гривні. СК «Еталон» повідомила ОСОБА_1 , що згідно полісу № ЕР-213022876 від 20.01.2023 р., розмір франшизи становить 3200,00 гривень. Відтак, оскільки розмір збитків перевищує встановлений розмір франшизи, та не може бути виплачений страховою компанією, така шкода стягується безпосередньо з винуватця ДТП. З моменту ДТП відповідач ОСОБА_2 не здійснив жодних дій для добровільної компенсації шкоди, в тому числі розміру франшизи. 
На підставі зазначеного, просив суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 шкоду в розмірі 3200,00 гривень, та судові витрати по справі. Попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які очікуються у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, становить 10 986,40 грн. – вартість послуг професійної правничої допомоги 10 000,00 грн. та 986.40 грн. – судовий збір за подачу позову.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року в позові Шевченка Кирила Тарасовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Страхова компанія ЕТАЛОН», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Шевченко К.Т. подав апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції встановив, що позивач, ОСОБА_1 , є особою потерпілою внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху, що призвело до завдання матеріальної шкоди. Крім того, судом першої інстанції правильно було встановлено, що згідно Полісу цивільно-правової відповідальності відповідача, розмір франшизи становить 3200 гривень. Проте, встановивши такі обставини по справі, що мають істотне значення для правильного її вирішення, суд першої інстанції, дійшов протилежного протиправного висновку про недостатність доказів для задоволення позову.
Представник апелянта вказує, що фактично суд першої інстанції, встановивши розмір франшизи за полісом цивільно-правової відповідальності відповідача у сумі 3200 грн, вказав, що позивачем не доведено наявність боргу відповідача перед позивачем у сумі 3200 грн. 
На думку апелянта, такі дії суду першої інстанції говорять тільки про формальний розгляд справи судом першої інстанції та неврахування очевидних обставин по справі.
Крім того вказує, порушеннями суду першої інстанції є те, що суд як пояснення для відмови у задоволенні позову зазначив про існування розбіжності між заявленою до стягнення сумою коштів (3200 грн) та сумою коштів, яка на думку суду першої інстанції, мала бути заявлена до стягнення позивачем (5908, 60 грн). Тобто, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягуватися має більша сума, однак заявлена позивачем сума була меншою, тому у задоволенні позову відмовлено.
Такі дії суду першої інстанції, як зазначає представник апелянта, є абсолютно необґрунтованими та повністю порушують права позивача на визначення предмета та підстав позовних вимог. 
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість стягувати меншу суму коштів від тої, на яку відповідно до Закону може претендувати позивач.
Вказує, що позивач заявив до стягнення 3 200 гривень, що є розміром франшизи згідно полісу, отож очевидним є те, що страхова компанія таку суму не має відшкодовувати, а відтак, враховуючи, що розмір збитків більший за розмір франшизи, така сума коштів (розмір франшизи 3200 грн.) беззаперечно має бути стягнуто з винуватця ДТП.
Просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду в розмірі 3200 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 3200,00 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України,  здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду від 09.02.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, за те, що 12 січня 2024 року о 18 год. 51хв. на кільцевій розв`язці вул. Набережна-Надрічна в м. Івано-Франківськ водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Renault Kangoo номерний знак НОМЕР_1 на перехресті нерівнозначних доріг не надав переваги в русі транспортному засобу марки Шкода номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою по кільцевій розв`язці, в результаті чого трапилось зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 16.11, 2.3б ПДР України (а.с.25).
Відповідно до полісу №ЕР-213022876 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки Renault Kangoo номерний знак НОМЕР_1 забезпечений в ПАТ «Страхова компанія Еталон» із встановленим розміром франшизи у сумі 3200 грн. (а.с.26).
Згідно з результатом звіту від 27.08.2024 р. про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 44-08-2024, розмір відновлювального ремонту ТЗ марки Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_2 склав 34223,84 грн.(а.с.11).
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ - автомобіль марки Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а.с.15 на звороті).
Позивач посилається на те, що 30.08.2024 року СК «Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 28 315,24 гривні, проте матеріали справи відповідних доказів не містять.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5,1 2-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав, що позивачем не підтверджено факту виплати страхового відшкодування позивачу, відповідно, не доведено наявність обов`язку відповідача відшкодувати позивачем шкоду внаслідок ДТП саме у сумі 3200 грн., оскільки з наданого звіту спеціаліста і страхового полісу вбачається, що різниця між вартістю відновлювального ремонту та визначеним страховиком розміром страхового відшкодування складає 5908,60 грн. 

Колегія суддів приходить до наступного висновку.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 09.02.2024 встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за те, що внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. (а.с.25). Обставини встановлені постановою Івано-Франківського міського суду від 09.02.2024 року, і відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР- 213022876 відповідальність ОСОБА_2 застрахована у СК «Еталон».
Поліс № ЕР- 213022876 укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 160000,00 грн. включно, франшиза - 3200,00 грн.
Як вказує позивач, з настанням страхової події, 30.08.2024 року СК «Еталон» здійснило йому виплату страхового відшкодування в розмірі 28 315,24 гривні. При цьому за результатом звіту від 27.08.2024 р. про оцінку вартості матеріального збитку, розмір відновлювального ремонту автомобіля позивача склав 34223,84 грн.(а.с.11).
Сума франшизи відповідачем позивачу не відшкодована.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 1188ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон № 85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону №85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
У п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що з вини відповідача ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль марки Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.
Як відомо з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Renault Kangoo номерний знак НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_2 , а також на момент вчинення ДТП, була застрахована у ПАТ СК «Еталон», поліс №ЕР-213022876 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за Полісом за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в межах складає 160 000,00 грн. включно, франшиза - 3200,00 грн.
Як вбачається з позовної заяви, позивач отримав від ПАТ СК «Еталон» страхове відшкодування в розмірі, 28 315,24 гривні. Той факт, що за результатом звіту про оцінку вартості матеріального збитку, розмір відновлювального ремонту автомобіля позивача склав 34223,84 грн, не має значення для відповідача, оскільки у випадку, коли розмір шкоди не перебільшує ліміту страхової виплати, франшиза у визначеному договором розмірі виключається з суми страхового відшкодування.
Відтак, невиплаченою залишилася франшиза, яка за умовами договору складає 3200,00 грн.
Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.
Крім того, застосування франшизи передбачено ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
 Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").
 Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").
 Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV).
 Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).
 З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).
Оскільки визначену у договорі страхування франшизу страховиком винуватця ДТП, в будь-якому випадку мало бути виключено із суми страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути на користь позивача з   ОСОБА_2 франшизу, яка установлена полісом обов`язкового страхування у розмірі 3200,00 грн.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши справу, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, неповно дослідив наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про відмову позивачу в задоволенні позову. 
Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме стягнення із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі 3200,00 грн.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 968,96 грн судового збору, при поданні апеляційної скарги - 1453,44 грн. Так як апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та апеляційної скарги в повному обсязі вказані суми судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд не вирішує питання в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем в позовній заяві вказано лише попередній (орієнтовний) розрахунок, які останній очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, а заяви про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами на підтвердження витрат стороною позивача подано не було.
Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Кирила Тарасовича задовольнити.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення. 
Позов ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Страхова компанія ЕТАЛОН», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3200 гривень 00 копійок (розмір фрашизи) та судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2422 гривень 40 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Судді                                                   Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
                                                                          О.О.Томин