Номер провадження: 33/813/1526/25
Номер справи місцевого суду: 496/2645/25 
Головуючий у першій інстанції Шаньшина М. В. 
Доповідач Кравець Ю. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарі судового засідання – Губар Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , – адвоката Дубіна О.А., на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 30.06.2025 року, відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП
установив
Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 24.04.2025 року о 13:12 год траса М-05 Київ-Одеса 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці, нечітка мова). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Драгер, результат огляду позитивний 0,83‰.
Крім того, ОСОБА_1 керував вищевказаним автомобілем без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом, порушення вчинено повторно протягом року. Відповідно до постанови ЕНА №4289169 від 17.03.2025 року ОСОБА_1 притягувався до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130КУпАП, та з урахуванням вимог ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , – адвокат Дубін О.А. подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що постанова суду незаконна та необґрунтована, просить скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням права керування транспортним засобом.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що
- суд розглянув справу без участі апелянта та його представника, проте клопотання про відкладення розгляду справи було завчасно подано до суду;
-в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , але не додано жодних матеріалів, доказів про дозволену максимальну масу зазначеного транспортного засобу;
-судом не враховано що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, відповідно до наявної довідки отримав вогнепальні осколкові поранення при безпосередній участі у бойових діях;
-позбавлення права керування позбавить апелянта права на належне існування з урахуванням отриманих поранень.
Розгляд справи проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , та його представника – адвоката Дубіна О.А., які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явились, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.
Адвокат Дубін О.А.надіслав до суду заяву в якій просив провести розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 та його представника – адвоката Дубіна О.А.
Апеляційний суд вважає, що на стадії розгляду апеляційної скарги на оскарження постанови суду першої інстанції, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що учасник справи, будучи повідомленим про дату та час розгляду в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку його поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками - керування транспортними засобами особою в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№310473 від 24.04.2025 (а.с. 33), відповідно до якого 24.04.2025 року о 13:12 год траса М-05 Київ-Одеса 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці, нечітка мова). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Драгер, результат огляду позитивний 0,83‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП;
- роздруківкою газоаналізатора Драгер відповідно до якої результат огляду позитивний 0,83‰ (а.с. 36а);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, нечітка мова (а.с.37);
- диском з відеофіксацією події (а.с. 40).
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Під час складання протоколу проводилася відео зйомка на поліцейську бодікамеру на підставі Закону України №1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху».
ОСОБА_1 при складанні працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП був присутнім, йому роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України, а також ст.268 КУпАП, повідомлено, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст.277 КУпАП, про що зроблено відмітка.
Крім того, відповідно до вимог п. 2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Частиною 5 статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1№ 310488, 24.04.2025 року, о 13 годині 12 хвилин, траса М-05 Київ-Одеса 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, повторно протягом року згідно постанови ЕНА4289169 від 17.03.2025, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху (а.с.5).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП України повністю доведена належними та допустимими доказами, а саме: довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області Бойка М. про наявність повторності вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що станом на 24.04.2025 р.  ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4289169 від 17.03.2025 р. до адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. (а.с. 5); копією постанови серії ЕНА № 4289169 від 17.03.2025 р. відповідно до якої  ОСОБА_1 , 17.03.2025 року о 11 годині 47 хвилин в м. Одеса, Київське шоссе, керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії (а.с. 5); довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області Бойка М. про те, що  ОСОБА_1 станом на 24.04.2025 року отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , категорії «С» з 08.07.2011 року (а.с. 3).
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях  ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, з огляду на те, що останній, внаслідок порушення п.п. 2.1 а ПДР, повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії.
Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що водій ОСОБА_1 , всупереч п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху керував транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що він і не заперечував.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 має посвідчення водія категорії «С», та яке дає йому право керування такими видами транспортних засобів, як легковий автомобіль, не заслуговують на увагу.
Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ №340 від 08.05.1993 (зі змінами, далі Положення), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі-посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше.
Пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема:
B - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;
C - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);
З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , максимальна маса якого не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, отже підпадає під категорію В, визначену п.3 Положення.
Пункт 1 Положення регламентує його обов`язковість для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.
З наявної в матеріалах справи довідки, вбачається, що ОСОБА_1 з 08.07.2011 має посвідчення водія категорії С. Разом з тим, категорія В у ОСОБА_1 не відкрита.
Частиною 5статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом та за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
У відповідності до вимог п. 2.1 «а» ПРД України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Таким чином, висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному суб`єктивному тлумаченні правової норми апелянтом та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Водночас, є слушними доводи апелянта стосовно того, що судом було проведено розгляд справи без участі апелянта та його представника проте, апеляційним судом було поновлено право ОСОБА_1 на доступ до суду шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції та надано можливість виступити в суді апеляційної інстанції, надавши свої пояснення, проте останній не скористався наданою можливістю та в судове засідання апеляційного суду не з`явився без поважних на те підстав, так само як і його захисник Дубін О.А., не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ та з глибокою повагою ставиться до військовослужбовців ЗСУ та сил оборони, які самовіддано захищають Україну та її громадян від збройної агресії рф, водночас, звертає увагу на те, що закон для всіх один, та він повинен застосовуватися однаково до кожного хто його порушив.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , – адвоката Дубіна О.А – залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 30.06.2025 року, відносно ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 Ю.І. Кравець