КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №760/11008/20                                                                                       Головуючий у І інстанції - Рудюк О.Д.
апеляційне провадження №22-ц/824/9026/2025                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» про стягнення грошових коштів, - 
 
установив:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Внутрішня виконавча служба», третя особа: ТОВ «ФК «Арагон» про стягнення грошових коштів.  
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2020року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з його мобілізацією та проходженням військової служби з листопада 2022 року, що підтверджується витягом з наказу ВЧ НОМЕР_1 НГУ №15 мтд від 03 квітня 2024 року.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 також звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у цивільній справі, у зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_3 на службі в Національній гвардії України, що підтверджується копією довідки №1/101/5-254 від 05 лютого 2024 року виданої начальником відділення кадрів військової частини НОМЕР_2 НГУ.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року зупинене провадження у даній справі до припинення проходження відповідача  ОСОБА_3  військової служби.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,  в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказує, що суд помилково дійшов висновку про зупинення провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції передчасно зробив висновок про зупинення провадження у даній справі, оскільки матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Звертає увагу, що довідка від 05 лютого 2024 року та витяг з наказу від 03 квітня 2024 року не підтверджують обставини, що саме на день розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, коли пройшов майже рік після видачі довідки та наказу, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі, також довідка не містить інформації про переведення військового формування, де перебуває ОСОБА_3 на воєнний стан.
Просив суд, скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року про зупинення провадження та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, виходив з того, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі Національної гвардії України, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.
Статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України -Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил)Збройних Сил України.
Організаційно, Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів; порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦІК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду вказав, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом /контрактом/ (постанова від 29 березня 2023 року по справі №756/3462/20).
Отже, самі по собі довідки, листи, виписки про перебування особи на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження по справі. Прецедентна практика Верховного Суду вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан, тощо.
Крім того, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 виснувано, що:«22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня2022 року №2/762 та №2/761. Пунктом 2 частини першої ст. 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закопу військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія судів вважає, що заява ОСОБА 4 про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».
Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09листопада 2022 року в справі №753/19628/17 та постанові Верховного суду від 14 лютого 2024року у справі №466/8799/22.
Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі нез наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц, від 17 січня 2023 року №501/1699/17.
Таким чином, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.
Як вбачається з матеріалів справи, до клопотання про зупинення провадження у справі було долучено витяг з наказу командира військової частини  НОМЕР_1  (по стройовій частині) №15 мтд від 03 квітня 2024 року про зарахування до особового складу військової частини солдата ОСОБА_3 , який прибув для проходження військової служби, та довідку військової частини  НОМЕР_2  від 05 лютого 2024 року, про те що солдат ОСОБА_3 , призваний за призовом під час загальної мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині  НОМЕР_2  Національної Гвардії України з 10 листопада 2022 року по теперішній час (05 лютого 2024 року).
Проте, як вбачається, довідка від 05 лютого 2024 року та витяг з наказу від 03 квітня 2024 року не підтверджують обставини того, що на день розгляду клопотання про зупинення провадження у справі ОСОБА_3 перебуває на військовій службі, також довідка не містить інформації про переведення військового формування де перебуває ОСОБА_3 на воєнний стан.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що долучені до матеріалів справи копія довідки від 05 лютого 2024 року та витяг з наказу 03 квітня 2024 року не  є належними та достатніми доказами перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закопу військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, що в свою чергу давало б підстави для зупинення провадження у справі за п. 2 ч.1 ст.251 ЦПК України.
Крім того, зупинення провадження по справі це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №11-398caп20). Тобто ідея інституту зупинення судового провадження пов`язана не із самими обставинами, наявність яких обумовлює прийняття рішення про зупинення, а із тим, що вони створюють об`єктивні перешкоди в здійсненні судового розгляду.
Згідно ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
З аналізу ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» слідує, що здійснення судами правосуддя на час введення воєнного стану не зупиняється.
Всі ці обставини суду слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд першої інстанції, не звернув увагу, що докази на підставі яких було зупинено провадження у даній справі не є достатніми для зупинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки не містять інформації про проходження військової служби відповідачем у військовому формуванні, яке переведено у воєнний стан.
Крім того, відповідно до змісту ст. 251 ЦІК України, провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи, однак зазначене не повинно призвести до затягування розгляду справи та позбавлення сторін правомірне очікування розгляду процесуального питання щодо ухвалення додаткового рішення.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦІК України).
До основних засад судочинства ч. 3 ст. 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.
Виходячи зі змісту ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦІК України, кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №645/331/17, провадження №61-34293п3 18).
Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору.
Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам дія руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄС у справі «Красношапка проти України»).
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» про стягнення грошових коштів скасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до Вишгородського районного суду Київської області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді                                                                                                К.П. Приходько
 
                                                                                                          С.О. Журба
 
                                                                                                            Т.О. Писана