Справа № 308/1195/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника–адвоката Яцко В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 - визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят коп.) гривень.
Відповідно до постанови суду, - 09.12.2023 року, о 14 год. 19 хв., на трасі М-25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом СКС , д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки з використання спец. технічних засобу «DRAGER», що зафіксовано за допомогою нагрудних реєстраторів. Результат огляду позитивний 0,58% від 09.12.2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9 А ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1. ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову судді  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувана постанова підлягає до скасування, а провадження у справі підлягає закриттю з мотивів відсутності у його діях ознак адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу без залучення свідків, та із застосуванням приладу, який не має сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку, є порушенням Інструкції, отже висновок щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння не може вважатися належним, допустимим доказом. Вказує, що попередив працівників поліції, що не вживав алкогольних напоїв ні в день керування службовим автомобілем ПАТ «Укрпошта», ні напередодні, оскільки робота водієм, є його єдиним джерелом доходу його сім`ї, тому він усвідомлював, що позбавлення його права керування автомобілем, фактично припиняє одержання засобів для існування. Зазначає, що на постійній основі приймає лікарський препарат «Барбовал» для регулювання тиску та до складу якого входить 96% спирт етиловий, який допущений до використання водіями під час керування автомобілем. 
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у судовому засідання не приймав. Про постанову дізнався у застосунку «Дія». Просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Яцко В.Л., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №487226 від 09 грудня 2023 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Так, з вказаного протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ААД №487226 від 09 грудня 2023 року вбачається, що 09.12.2023 року, о 14 год. 19 хв., на трасі М-25, водій ОСОБА_1  керував транспортним засобом СКС, д.н.з  НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки з використання спец. технічних засобу «DRAGER-6810» ARCE-0183. Результат огляду позитивний 0,58%, тест №22 від 09.12.2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9 А ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1. ст. 130 КУпАП. Своїм підписом  ОСОБА_1  підтвердив, що з протоколом ознайомлений, його копію отримав, від дачі поясненнявідмовився.
       Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №487226 від 09 грудня 2023 року, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; даними тестування на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «Драгер» від 09.12.2023, згідно якого встановлено 0,58% алкоголю в крові ОСОБА_1 ;даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук; рапортом інспектора СРПП ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області В.Мудранинець в якому викладені обставини події, які відбулися 09.12.2023; даними відеозапису з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліції досліджених в судовому засіданні та іншими матеріалами справи.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при проведенні тестування та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги апелянт не приєднав жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування, при проведенні тестування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що останній оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу без залучення свідків, та із застосуванням приладу, який не має сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку, є порушенням Інструкції, отже висновок щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння не може вважатися належним, допустимим доказом, апеляційний суд відхиляє з огляду а таке.
Щодо посилання в апеляційній скарзі по проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу без залучення свідків- не заслуговують на увагу, оскільки проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано технічним засобом відеозапису, який долучений до матеріалів справи, тому присутність свідків була непотрібна, а отже доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Щодо тверджень про застосуванням приладу, який не має сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджені жодними фактичними даними, суперечать встановленим обставинам справи та спростовуються даними дослідженого відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_1 при проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння не клопотав про надання йому сертифікату відповідності технічного засобу Драгера. Разом з тим апеляційний суд зазначає, що згідно чеку приладу «Drager ALCOTEST 6810», який наявний у матеріалах справи, останнє калібрування приладу «Drager «Alcotest 6810» було проведено 21.06.2023, станом на дату проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, а саме: 09.12.2023, інтервал калібрування даного приладу не закінчився – 1 рік не пройшов.

Таким чином, враховуючи вище наведене, вказаний газоаналізатор, яким проводився огляд ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства, тому апеляційний суд відхиляє доводи про визнання висновку щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння не належним доказом.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він на постійній основі приймає лікарський препарат «Барбовал» для регулювання тиску та до складу якого входить 96% спирт етиловий, який допущений до використання водіями під час керування автомобілем, то такі доводи апелянта є неспроможними, оскільки матеріали справи не містять даних про такі обставини. Не надані вони і суду апеляційної інстанції.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

        
Суддя Т.Ю. Бисага