Справа № 991/14/25
Провадження 1-кп/991/1/25

У Х В А Л А

27 жовтня 2025 року                                                        м.Київ 

Суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Вищого антикорупційного суду клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному 24.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52023000000000190, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України, 

В С Т А Н О В И В:

1. Історія провадження
На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває кримінальне провадження № 52023000000000190 від 24.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України.
Ухвалою Суду від 14.01.2025 у вказаному провадженні призначено судовий розгляд.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 подано до суду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 . 

2. Доводи клопотання про продовження строку дії обов`язків та клопотання зміну додаткових обов`язків
Подане клопотання прокурор ОСОБА_3 обґрунтовує застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та покладанням на останнього низки обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Востаннє обов`язки продовжувалися ухвалою суду від 16.09.2025 строком до 16.11.2025. Даною ухвалою продовжені такі обов`язки: 1) не відлучатися за межі території України без дозволу суду; 2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) утримуватись від спілкування з свідками: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з приводу обставин, викладених у обвинувальному акті. 
Вказуючи на продовження існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії раніше покладених на нього обов`язків на два місяці. Існування ризику переховування прокурор обґрунтовує тяжкістю можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини, відсутністю міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_5 на території України через проживання дружини та дітей за кордоном, матеріальним становищем родини, яке дозволяє проживання за кордоном дружини та дітей тривалий час, та наявністю стійких зв`язків із посадовими особами місцевого самоврядування та органів державної влади. Ризик впливу на свідків обґрунтовує підтриманням обвинуваченим зв`язків з посадовими особами місцевого самоврядування, органів державної влади, посадовими особами правоохоронних органів, та самою процедурою отримання показань від свідків на стадії судового розгляду, встановленою КПК України. Окремо прокурор також вказує на зростання ризику впливу на свідків. 
В сукупності викладеного прокурор переконаний, що ризики дотепер продовжують мати місце. Тому існують підстави для продовження строку дії раніше покладених на обвинуваченого обов`язків.

3. Позиція учасників кримінального провадження
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про продовження строку дії обов`язків підтримав та зазначив таке. Дотепер раніше встановлені ризики не втратили своєї актуальності та продовжують існувати. Також вказав, що ризик впливу на свідків існує не дивлячись на те, що свідки вже були допитані в судовому засіданні. Існує вірогідність їх допиту в суді апеляційної інстанції. Відтак продовженню підлягає і обов`язок не спілкуватися обвинуваченому зі свідками.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та зазначив, що, на його переконання, продовження строку дії обов`язків є порушенням прав людини. Обов`язки покладаються на особу строком до двох місяців. Саме цей строк є тим строком, який дає змогу встановити чи існують ризики, чи продовжують вони мати місце. У разі існування ризиків прокурор зобов`язаний доводити їх наявність перед судом. Натомість клопотання прокурора є ідентичним усім раніше поданим клопотанням. В своєму клопотанні прокурор в чергове зазначає обставини, яким суд вже неодноразово надавав оцінку та вказував, що таких підстав не існує. Разом з цим, судом вже допитані свідки сторони обвинувачення, про обмеження спілкування з якими постійно просив прокурор. Показань, які б викривали ОСОБА_5 у вчиненні злочину, такі особи не надали. З огляду на викладене обвинувачений зазначив, що тягар відповідальності після дослідження письмових доказів сторони обвинувачення і допиту ряду свідків значно зменшився, усі відповідні докази сторони обвинувачення не доводять його причетності до інкримінованого злочину. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині продовження обов`язку не відлучатися за межі території України без дозволу суду. Вільні виїзди за межі території ОСОБА_5 необхідні для відвідування хворої дитини за кордоном і прийнятті участі в її лікуванні. 
Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення. Надав суду матеріали, які, на думку захисника, позитивно характеризують обвинуваченого та свідчать про його міцний зв`язок із Запоріжжям.

4. Вивчивши клопотання та додані до них матеріали, заслухавши позиції учасників провадження, суд дійшов таких висновків
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас вказаною ухвалою визначено, як альтернативний запобіжний захід, заставу у розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становив 3 028 000 гривень та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть застосовані до ОСОБА_5 у разі внесення застави.
26.02.2024 у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_5 звільнено з-під варти та він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави з покладанням низки процесуальних обов`язків.
У подальшому покладені на ОСОБА_5 обов`язки неодноразово продовжувалися. Востаннє обов`язки продовжені ухвалою суду від 16.09.2025 строком на два місяці, тобто до 16.11.2025 включно.
На теперішній час відносно обвинуваченого продовжує діяти запобіжний захід у вигляді застави та продовжують діяти такі обов`язки: 1) не відлучатися за межі території України без дозволу суду; 2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з приводу обставин, викладених у обвинувальному акті.
У зв`язку із зверненням прокурора з відповідним клопотанням виникла необхідність у вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 .
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості, є запобіжний захід.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 КПК України одним із запобіжних заходів є застава. Зміст цього запобіжного заходу полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України)
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом (ст. 177 КПК України).
Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, на нього покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. При цьому частина 7 згаданої норми закріплює, що такі обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.
З огляду на положення ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 2 статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Щодо обґрунтованості підозри Суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 скерований до суду, та здійснюється судовий розгляд, повідомлена останньому підозра у вчиненні кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою.
Крім цього, Суд бере до уваги, що існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення було предметом неодноразового судового контролю слідчими суддями під час вирішення питання про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування

Розглядаючи питання наявності ризиків, Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на сторону обвинувачення обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.
Попереднім судовим рішенням, яким продовжено строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 , встановлено існування ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, а також ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Зазначені ризики, за змістом клопотання та твердженнями прокурора у судовому засіданні, не втратили своєї актуальності дотепер.
Актуальність ризику переховування обвинуваченого прокурор обґрунтовує тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , неможливістю звільнення від відбування покарання чи звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення такого злочину, відсутністю міцних соціальних зв`язків обвинуваченого на території України.
Так, ознайомившись з клопотанням, вислухавши доводи прокурора, Суд погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про продовження існування зазначеного ризику виходячи з такого.
Інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна, що разом з віднесенням його до корупційних злочинів позбавить суд можливості, у випадку визнання останнього винуватим, звільнити його від кримінальної відповідальності чи звільнити від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_5 , до останнього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.
Водночас Суд враховує, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з урахуванням ряду інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або свідчити про те, що вона маловірогідна («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia). До таких факторів, зокрема, належать характер особи, її місце проживання, рід занять, майновий стан, сімейні зв`язки та усі види зв`язків з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).
У цьому контексті Суд бере до уваги відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_5 на території України, та наявність нерухомого майна за кордоном у родини обвинуваченого. Факт відсутності міцних соціальних зв`язків Суд пов`язує з фактом проживання дружини обвинуваченого - ОСОБА_5 , та дітей - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 поза межами України протягом тривалого часу. Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого роботи на території України, постійного місця проживання, проживання в Україні батьків похилого віку, зайняття політичною, громадською та волонтерською діяльність, на переконання Суду, не є настільки стримуючими факторами за наявності яких можливо стверджувати про повну відсутність ризику переховування. Також Суд приймає до уваги факт наявності у родини ОСОБА_12 житла за кордоном, а саме в США. Так, дружина обвинуваченого на території США проживає в квартирі, яка належить компанії, засновником якої до квітня 2024 року були мати ОСОБА_5 та його теща. Таким чином, тривале проживання родини обвинуваченого за кордоном, на переконання суду, свідчить про набуття останніми соціальних зв`язків, кола спілкування та житла в іноземній країні, що створює можливість останньому, у разі прийняття відповідного рішення, вчинити дії з метою переховування за кордоном.
Кожна окремо з цих обставин не є вирішальною при оцінці ризику переховування, однак у своїй сукупності вони є достатньо вагомими, а тому переконують Суд в актуальності ризику можливого переховування обвинуваченого від суду.
Щодо посилання прокурора на існування ризику переховування з огляду на набуття ОСОБА_5 знайомств серед представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових осіб правоохоронних органів, які обвинувачений може використати з метою переховування, Суд зазначає таке. Протягом усього часу судового розгляду справи прокурор щоразу посилається на наявність відповідних зв`язків в контексті ризику переховування. Проте стороною обвинувачення жодного разу не надано документів на підтвердження наведеної позиції. З досліджених судом матеріалів, а також самих тверджень прокурора, не можливо встановити осіб, з якими обвинувачений підтримує настільки близькі стосунки, що можуть бути використані з метою переховування. Також надані за час судового розгляду справи прокурором документи не містять відомостей і стосовно того, що обвинуваченим проводилося обговорення з будь-якими особами можливості забезпечити його переховування. З огляду на що відповідний довод сторони обвинувачення відхиляється судом, як і в усіх попередніх судових рішеннях (від 06.02.2025, 27.03.2025, 26.05.2025, 18.07.2025 та 16.09.2025).

Враховуючи наведені обставини, оскільки в судовому засіданні підтверджено існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, Суд переконаний, що продовження строку дії таких процесуальних обов`язків, як «не відлучатися за межі території України без дозволу суду» та «повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи», є виправданим.
Як неодноразово зазначалося в попередніх судових рішеннях Суд наголошує на тому, що у разі виникнення потреби у виїзді за кордон для прийняття участі в лікуванні сина обвинувачений ОСОБА_5 має можливість звернутися до Суду шляхом подачі відповідного клопотання. Суд, в свою чергу, відповідні клопотання розглядає в найкоротший строк та приймає рішення, які не можуть зашкодити кримінальному провадженню.

Стосовно існування ризику впливу обвинуваченого на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні, як підставу продовження обов`язку заборони спілкування з вказаними особами, Суд зазначає таке. Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 допитані сторонами провадженні в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення, надали вичерпні показання стосовно обставин кримінального правопорушення, та їх допити були закінчені. Враховуючи викладене, підстав для твердження, що обвинувачений ОСОБА_5 може вплинути на свідків з метою зміни ними показань в суді не має.
Стосовно посилання прокурора на збільшення ризику впливу обвинуваченого на свідків Суд зазначає таке. Наведеним прокурором в клопотанні доводам Судом попередньо надана оцінка в ухвалах від 16.09.2025. Нових доводів прокурор не навів, а тому дані посилання судом відхиляються, як не доведені. На підставі викладеного, Суд переконаний, що підстави для продовження обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, відсутні.
Підсумовуючи вищевикладене, у судовому засіданні встановлена актуальність існування ризику, на який посилається прокурор, як правову підставу для продовження строку дії обов`язків, а саме: ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, що дає суду можливість дійти висновку про необхідність продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 . Продовження строку дії обов`язків забезпечить можливість контролю за поведінкою обвинуваченого з боку суду та сторони обвинувачення з метою досягнення мети кримінального провадження.
Керуючись статтями 107, 131-132, 177-178, 194, 369-372 КПК України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 24.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52023000000000190.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії покладених на нього обов`язків, а саме:
1) не відлучатися за межі території України без дозволу суду;
2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Строк дії ухвали встановити до 27 грудня 2025 року включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у кримінальному провадженні № 52023000000000190 від 24.04.2023.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя                                                  ОСОБА_13