УХВАЛА

23 жовтня 2025 року  
м. Київ
справа №240/4897/24
адміністративне провадження №К/990/35985/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №240/4897/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за час лікування за період з 22 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити належним чином та надати до військової частини НОМЕР_2 відомість доплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за час лікування у період з 22 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 на підставі наданої військовою частиною НОМЕР_1 відомості виплатити йому грошового забезпечення та додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за час лікування за період з 22 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року включно.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та грошового забезпечення у період з 16 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити належним чином та надати до військової частини НОМЕР_2 відомість доплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за час лікування у період з 16 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року включно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 на підставі наданих військовою частиною НОМЕР_1 відомостей виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за час лікування у період з 16 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року включно, враховуючи виплачені суми.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 27 серпня 2025 року та від 28 серпня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №240/4897/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - повернуті особі, яка їх подала.
29 серпня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» втретє звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №240/4897/24. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №240/4897/24 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції  заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви.
На виконання ухвали про залишення без руху скаржником надано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження в обґрунтування якої вказує, що на момент ухвалення оскаржуваної постанови він, як діючий військовослужбовець ЗСУ, був залучений до охорони державного кордону у складі військової частини НОМЕР_3 , а у травні 2025 року був переведений до військової частини НОМЕР_4 та направлений у район АДРЕСА_1 , де безпосередньо виконував бойові завдання. Вказує, що належні умови для підготовки та подання касаційної скарги через «Електронний суд» з`явились лише після повернення з тривалого відрядження.
Отже, скаржником усунуто недоліки касаційної скарги, які зазначені в ухвалі від 07 жовтня 2025 року.
Згідно з частиною третьою статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд, дослідивши подане клопотання та надані скаржником докази, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржник підставами касаційного оскарження визначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України.
Зокрема, скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про відсутність висновку щодо застосування Постанови КМУ №168 (п.1, п.п.1-3) у системному зв`язку зі статтею 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме питання розмежування обов`язків між військовими частинами НОМЕР_1 (місце проходження служби/формування відомостей) та А2120 (виплатник) щодо складання, оформлення і направлення відомостей про виплати за Постановою №168, коли місце служби й виплатник - різні юридичні особи (різні фінансові органи).
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Водночас Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Разом з цим, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та переоцінки доказів.
Проте, до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто суб`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також скаржник, посилаючись на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України, зазначає, що окремі встановлені обставини ґрунтуються на недопустимих або ймовірних доказах, без перевірки їх належності/достовірності та без зіставлення з первинними документами медичних установ і фінансових органів.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. 
Згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.
Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.
Окрім цього, надання неправильної, на думку скаржника, оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «б», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України
Зокрема, посилаючись на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначає, що масові спори щодо виплат за Постановою №168 під час лікування потребують єдиного підходу, оскільки різні суди апеляційної інстанції ухвалюють неоднакові рішення у подібних фактичних ситуаціях (особливо коли виплати здійснює інша частина, ніж місце служби). Також вказує, що справа має виняткове значення для нього, оскільки він, як діючий військовослужбовець, який виконував завдання у період дії воєнного стану, перебував на лікуванні після виконання таких завдань, і саме ці виплати становлять суттєву частину його доходу, а відмова у виплаті під час лікування несе непоправні наслідки для соціального захисту його та родини, а також демотивує військовослужбовців, які зазнали ушкоджень здоров`я.
Окрім цього, скаржник посилаючись на підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначає, що оскаржувана постанова апеляції встановлює факти, які можуть бути використані проти нього у подальших правовідносинах з фінансовими органами (негативна преюдиція) та без касаційного перегляду він позбавлений можливості їх спростувати в інших провадженнях.
Проте, Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження він не навів та не обґрунтував, при розгляді яких саме справ він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі. Суд зазначає, що лише загальні посилання на такі обставини, за відсутності вмотивованих аргументів, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження, з посиланням на підпункт «б» частини п`ятої статті 328 КАС України.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи є достатньо обґрунтованими та потребують перевірки.
Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктами 1, 3 частини другої статті 353 КАС України, а також підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328 - 330, 334, 335, 338 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №240/4897/24.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №240/4897/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Витребувати справу №240/4897/24 із Вінницького окружного адміністративного суду.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О.В. Кашпур

Судді:                                                                                                    В.М. Соколов

                                                                                                    С.А. Уханенко