П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/5769/25	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,
повний текст судового рішення
складено 22.07.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” до Миколаївської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Миколаївської міської ради “Міське ринкове господарство”, про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” ( далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Миколаївської міської ради (далі -  Міськрада), третя особа - Комунальне підприємство Миколаївської міської ради “Міське ринкове господарство” (далі КП), в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Міськради від 24.04.2025 року №43/36 “Про відмову ТОВ “КРИСТМАС.” у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003 по вул.8 Поздовжня, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва”.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003) по вул.8 Поздовжня. 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва. Однак, спірним рішення ТОВ відмовлено. Підстава: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.3, ст. 123 Земельного кодексу України), а саме:
- ч.6, ст.79-1, 4.2. ст.123 ЗК України, ст.56 Закону України “Про землеустрій” в частині відсутності нотаріальної згоди (припису) КП на поділ земельної ділянки (кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003), площею 40000 кв.м., яка перебуває у постійному користуванні КП на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №193X67, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27.09.2012 за №48101003000063; 
- ст.526 Цивільного кодексу України, невиконання ТОВ зобов`язань щодо повернення Міськраді земельної ділянки (кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003), площею 40000 кв.м. відповідно до умов договору суперфіція від 06.03.2014 №321 після припинення його дії у зв`язку із спливом строку користування”.
З наведеним вище рішенням позивач не згоден та вважає, що воно суперечить нормам чинного законодавства.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року позовні вимоги ТОВ задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 24.04.2025 року №43/36 “Про відмову ТОВ “КРИСТМАС.” у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003 по вул. 8 Поздовжня, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва”.
Зобов`язано Міськраду повторно розглянути заяву ТОВ від 25.12.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ТОВ  судові витрати у розмірі 3028,00 грн..
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2024 року ТОВ звернулось до Міськради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з поділу земельної ділянки згідно положень абз.1 ч.13, ст.120 ЗК України, за яких набувач права власності на об`єкти нерухомого майна (розташованого на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні іншої особи) має право на отримання у користування земельної ділянки комунальної власності, яка надається у порядку ст.123 ЗК України.
До заяви були надані наступні документи : 
1. Заява на ім`я Міського голови;
2. Копії документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою
- копії: договору про встановлення суперфіція від 06.03.2014 року із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06.03.2014 та договору про внесення змін №1 від 01.12.2014 року із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.12.2014 року;
3. План поділу/об`єднання земельних ділянок, розроблений на актуальній топографо-геодезичній зйомці та належним чином погоджений землекористувачем – план поділу земельної ділянки (масштаб 1:1000) кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003;
4. Копія статуту (для юридичних осіб) ТОВ;
5. Копія витягу з ЄДРПОУ ТОВ;
6. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну(ні) ділянку (ки), що плануються до поділу чи об`єднання:
- кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003, номер витягу: НВ-9960049002024 від 24.12.2024 року;
7. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи правочин, яким підтверджується право власності на таке майно (договір або інший правочин):
Копії: свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.2014 року із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2014 року та технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ;
8. Витяг з ДРРП:
Копії: витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічних паспортів на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 ;
9. Технічний паспорт на об`єкт(и) нерухомого майна, виданий на ім`я землекористувача (за 3 -я адресами);
10. Копії заяви про надання згоди на поділ земельної ділянки (вих.№5/11 від 20.11.2024 року) із описом вкладення та поштової накладної за трек номером 5401711943288 від 20.11.2024 року;
11. Копії листа (вих.№22/11 від 22.11.2024 року) “Додатково до заяви про надання згоди на поділ земельної ділянки №5/11 від 20.11.2024р.” із описом вкладення та поштової накладної за трек номером 5401711943482 від 22.11.2024 року;
12. Додаткова пояснювальна заява “про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003” вих.№25/12 від 24.12.2024 року “ТОВ Миколаївському міському голові із розрахунком площ об`єктів нерухомого майна ТОВ при поділі земельної ділянки кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003;
13. Копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.11.2024 року за номером: 405722771;
14. Довіреність.
За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, відповідач 24.04.2025 року прийняв рішення №43/36 “Про відмову ТОВ у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер 4810136900:02:009:0003) по вул.8 Поздовжній, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва”.
Відмова обґрунтована наступним: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.3 ст.123 ЗК України), а саме: ч.6 ст.79-1, ч.2 ст.123 ЗК України, ст.56 Закону України “Про землеустрій” в частині відсутності нотаріальної згоди (підпису) КП на поділ земельної ділянки (кадастровий номер 4810136900:02:009:0003) площею 40000 кв.м, яка перебуває у постійному користуванні КП на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №193867, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27.09.2012 за №481010003000063; - ст.526 Цивільного кодексу України, невиконання ТОВ зобов`язань щодо повернення Миколаївській міській раді земельної ділянки (кадастровий номер 4810136900:02:009:0003) площею 40000 кв.м відповідно до умов договору суперфіція від 06.03.2014 №321 після припинення його дії у зв`язку із спливом строку права користування.
Позивач вважає зазначене рішення протиправними та таким, що порушує його права, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вказана в рішенні підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з поділу земельної ділянки є необгрунтованою, а тому таке рішення не відповідає критеріям правомірності, визначеним нормою ч. 2  ст. 2 КАС України.
При цьому, з метою ефективного способу захисту позивача, суд вийшов за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Міськради повторно розглянути заяву ТОВ від 25.12.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Згідно п.“в” ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього     Кодексу.
Абзацом 1 ч.1 ст.116 ЗК України     встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України  сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відтак, до повноважень сільських, селищних, міських рад належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідних громад для всіх потреб.
Згідно абз.1 та 2 ч.2 ст.123 ЗК України  особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених     статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених     статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до абз.1 ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України  визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, зокрема: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частинами  1 – 2 ст.79-1 ЗК України  передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється:  у порядку відведення  земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;  шляхом поділу  чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.3, 4 ст.79-1 ЗК України).
Згідно з приписами ч.6, 7 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення  здійснюються  за технічною документацією   із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Відповідно до ч.9, 10 ст.79-1 ЗК України  земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Статтею 1 Закону України від 22.05.2003 року №858-IV “Про землеустрій” (далі – Закон №858) встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
За правилами ст.25 Закону №858 документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідно до  ст.29 Закону №858, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.
Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.
Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.
Погодження і затвердження документації із землеустрою відповідно до ст.30 Закону №858 проводиться в порядку, встановленому    Земельним кодексом України, цим Законом.
Частиною 1 ст.26 Закону №858 визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
Згідно ст.31 Закону №858 зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього  Закону  може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.
Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.
Згідно ст.56 Закону №858 технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.
Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає:
а) пояснювальну записку;
б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;
в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;
г) матеріали польових геодезичних робіт;
ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу;
д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що  підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу  раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення,  є технічна документація   із землеустрою щодо поділу земельних ділянок.
Згідно з положеннями ЗК України способами формування земельної ділянки є у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок)  шляхом поділу   раніше сформованої земельної ділянки.
На одній частині земної поверхні неможливим  є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч.2 ст.79 ЗК України  встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.
Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі  технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2020 року у справі №802/1535/17-а та від 07.04.2021 року у справі №640/4182/18.
Матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка загальною площею 40000 кв.м. з кадастровим номером 4810136900:0209:0003, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є власністю територіальної громади м.Миколаєва та знаходиться у постійному користуванні у КП, відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №193867. 
Як вже було зазначено вище, відповідно до договору про встановлення суперфіції від 06.03.2014 року ТОВ встановлено право на строкове платне користування земельною ділянкою для забудови загальною площею 40000 кв.м. з кадастровим номером 4810136900:0209:0003, розташованою за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, Ленінський район, вул.8. Поздовжня, 2-в. 
Відповідно до Договору про внесення змін №1Договір укладено строком на 10 (десять) років з моменту державної реєстрації права суперфіції.
Згідно із нотаріально завіреної заяви  від 24.07.2017 року НМО 495466  надає згоду на вилучення земельної ділянки  загальною площею 40000 кв.м. з кадастровим номером 4810136900:0209:0003, розташованої за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, Ленінський район, вул.8. Поздовжня, 2-в, та передачу зазначеної земельної ділянки в оренду ТОВ для закінчення будівництва та обслуговування муніципального ринку. 
Відповідно до ст.10 договору суперфіції від 06.03.2014 року №321 Міськрада надала право забудови ТОВ на земельній ділянці з кадастровим номером 4810136900:02:009:0003, із правом залишення права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна після припинення дії  зазначеного договору.
На земельній ділянці з кадастровим номером: 4810136900:02:009:0003 ТОВ  збудувало та зареєструвало право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, а саме:
- Муніципальний торговий комплекс (реєстраційний номер: 315036648101) за адресою: АДРЕСА_3 ;
- Муніципальний торгівельний комплекс (реєстраційний номер: 1938740748101) за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Поздовжня вісім, будинок 2В;
- Муніципальний торгівельний комплекс (реєстраційний номер: 1938982048101) за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Поздовжня вісім, будинок 2В/7І.
Зі спірного рішення Міськради вбачається, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 4810136900:0209:0003, площею 40000 кв.м. стало невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.3 ст.123 Земельного кодексу України).
При цьому, в основу наведеної підстави відповідачем покладено доводи щодо:    
- перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні КП та останнім не надано нотаріальної згоди (припису) на поділ відповідної  земельної ділянки;
- невиконання ТОВ зобов`язань щодо повернення Міськраді земельної ділянки (кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003), площею 40000 кв.м. відповідно до умов договору суперфіція від 06.03.2014 №321 після припинення його дії у зв`язку із спливом строку користування”.
Разом з цим, як вже було наголошено судом вище, ст.123 ЗК України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, серед яких посилання на обставини, які зазначені Міськрадою в оскарженому рішенні, відсутні.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач на час розгляду Міськрадою його заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації з поділу земельної ділянки, був наділений правом користування зазначеною земельною  ділянкою.     
З огляду на викладене, суд зазначає, що будь-яке її подальше формування (поділ/об`єднання) зазначеної земельної ділянки може здійснюватися лише за технічною документацією за згодою фізичної або юридичної особи, котра володіє або користується земельною ділянкою.
Водночас, суд звертає увагу, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою,  не є тотожними  за процедурою виконання цієї документації.
Так, рішення про надання дозволу на розробку технічної документації є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Проте, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом, про що Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 23.01.2019 у справі №308/10112/16-а.
Доводи позивача про наявність легітимних очікувань на отримання бажаної земельної ділянки у власність, з огляду на отримання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу, судова колегія вважає передчасними, оскільки отримання такого дозволу не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22.09.2022 у справі № 240/8903/19.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт наявності права користування  земельною  ділянкою   не може слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а інші конкретні підстави для відмови, передбачені ЗК України  у рішенні відповідача відсутні, що свідчить про безпідставність прийнятого рішення від 24.04.2025 року №43/36.
За таких обставин, с урахуванням приписів ст.9 КАС України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ТОВ від 25.12.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В контексті наведеного суд апеляційної інстанції також вважає за доцільне наголосити, що  в межах спірних правовідносин суд не надає оцінку доводам апелянта про невиконання ТОВ своїх договірних зобов`язань згідно договору суперфіції від 06.03.2014 №321, оскільки порушене питання є предметом розгляду справи №915/1568/24, яка знаходиться в провадженні Господарського суду Миколаївської області.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки в суді першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Згідно ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення  з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим відповідно до  ст.316 КАС України апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.
Керуючись ст.ст.  242,  308,  315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Г.В. Семенюк