Номер провадження: 22-ц/813/3047/25 
Справа № 523/14222/15-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2024 року за заявою Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Товариство з обмеженої відповідальністю «Укрдебт плюс» звернулось до суду з заявою про заміну сторони у цивільній справі №523/14222/15-ц.
Заява мотивована тим, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Рішення набрало законної сили, не оскаржувалось відповідачами.
15 листопада 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К.
За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Укрдебт Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та фінансових поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі по Кредитному договору №1133388200 від 15.04.2008 року та за договорами забезпечення по кредиту.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2024 року заяву ТОВ «Укрдебт плюс» про заміну сторони у виконавчому провадженні по матеріалам цивільної справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки – задоволено.
Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» у виконавчому провадженні за виконавчими листами виданими на примусове виконання рішення № 523/14222/15ц у зв`язку з переходом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав Кредитора по Кредитному договору № 1133388200 від 15.04.2008 року. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не містять всупереч вимог закону та суду не надано повного реєстру прав вимог, підписаного уповноваженими особами Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», яким би підтверджувалося набуття Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» права вимоги за договором укладеним між Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс». Матеріали справи містять, створені власноруч «витяги з реєстру......», які складені одноособово не підписані сторонами та відсутні печатки. Також, у судовому засіданні не досліджувались оригінали цього реєстру, тому вважати, що відступлення відбулось саме по відношенню цього договору немає процесуальної можливості. Крім того, за відступлення права вимоги Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» повинно було сплатити фінансування, проте доказів на підтвердження сплати якої за отримання права вимоги до відповідача матеріали справи не містять. 
Так скаржник зазначає, що оскільки, ТОВ «Укрдебт Плюс» не доведено належними та допустимими доказами передання прав грошової вимоги за кредитним договором, та договором іпотеки, то помилковим є висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про заміну стягувача.
Від представника ТОВ «Укрдебт Плюс» на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.
Задовольняючи заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» та замінюючи сторону у виконавчому провадженні суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу прав вимоги №2083/К від 15 листопада 2019 року, ТОВ «Укрдебт Плюс»набуло право вимоги, в тому числі по Кредитному договору №1133388200 від 15.04.2008 року та за договорами забезпечення по кредиту. Таким чином, кредитора за кредитним договором №1133388200 від 15.04.2008 року та іпотекодержателя за договором іпотеки від 15.04.2008 року було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс».
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року у цивільній справі №523/14222/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 15.04.2008 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 63,5 кв.м, житловою площею: 37,9 кв.м., яка складається з 1-коридору; 2- кухні; 3,6,8- житлові; 4-туалет, 5-ванна; 7-вбудована шафа, що належить ОСОБА_1 }', ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1133388200 від 15.04.2008 року, укладеним між АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , у сумі 2109896 гривень 24 копійок (два мільйони сто дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень двадцять чотири копійки) шляхом передачі предмета іпотеки у власність ПАТ «Дельта Банк».
Визнано право власності Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, ЄДРПОУ 34047020, юридична адреса: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 63,5 кв.м, житловою площею: 37,9 кв.м., яка складається з 1 коридору; 2-кухні; 3,6,8- житлові; 4-туалет; 5-ванна; 7-вбудована шафа.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про виготовлення виконавчих листів та отримання їх стягувачем.
15 листопада 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 20192.
За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Укрдебт Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та фінансових поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Згідно витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги №2083/К від 15.11.2019 року ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі по Кредитному договору №1133388200 від 15.04.2008 року та за іпотечним договором б/н від 15.04.2008 року.
Колегія суддів виходить з такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
В порядку визначеному ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року).
Положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" 1999 року (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) було визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;
2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї норми законодавства строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року регулює загальні строки виконавчого провадження та визначає, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стаття 12 цього Закону - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Частиною 1 цієї статті визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Положеннями частини 4 цієї статті визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. (ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року).
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. (ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року).
Велика Палата Верховного суду у постанові 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 вказала на наступне.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. (п. 62)
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. (п. 68)
Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав. (п. 69)
Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від зазначеного правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, але, враховуючи кількісну складову різного тлумачення процесуального правонаступництва та заміни сторони виконавчого провадження, але вважала за необхідне уточнити його зміст з урахуванням такого. (п. 70)
Законодавець не ототожнює "процесуальне правонаступництво" і "заміну сторони виконавчого провадження", оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. (п. 74)
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження. (п. 75)
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. (п. 80)
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. (п. 81)
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу. (п. 92)
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети. (п. 93)
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі. (п. 94)
Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва. (п. 95)
Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. (п. 96)
З наведених обставин справи вбачається, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 15.04.2008 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .
При ухваленні судового рішення судом не вирішувалося питання про відстрочення виконання цього рішення суду.
В матеріалах справи відсутні відомості про виготовлення виконавчого листа та отримання його стягувачем. Разом з тим, матеріали справи не місять дані про реалізацію позивачем своїх прав на пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах визначеного законом строку. Також у базі даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження щодо виконання вказаного рішення суду.
Новим кредитор ТОВ «Укрдебт Плюс» при зверненні до суду із заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником зазначає, що стягувачем строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, у зв`язку з тим, що строк на виконання судового рішення повинен обчислюватися трьома роками, а на час дії мораторію у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", строки подачі для примусового виконання під час дії вищенаведеного Закону, починаючи з 07 червня 2014 року і до 21 квітня 2021 року були зупинені, і лише після скасування дії мораторію такі строки почали плинути з 21 квітня 2021 року, однак не закінчили своєї дії, у зв`язку з їх перериванням на час дії воєнного стану.
У судовому засідання суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Укрдебт Плюс» підтвердив, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірну квартиру за ПАТ «Дельта Банк» ніколи не відкривалось, а виконавчий лист судом – не видавався. 
Метою заміни стягувача з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на Товариство з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій ухвалено заочне рішення від 23 жовтня 2015 року є необхідність виконання даного судового рішення шляхом звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на квартиру (предмет іпотеки, на який звернуто стягнення в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором) за Товариством з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс», як правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у даних правовідносинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі — Закон), а саме ст. 27, визначені підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, серед таких підстав виокремлюють:
- судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;
- ухвалу суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
- судове рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Тобто після отримання судового рішення сторона у справі звертається до державного реєстратора для його виконання, будь це визнання права власності або накладання/скасування обтяжень та обмежень.
На підставі цього державним реєстратором формується відповідна заява у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, до заяви додається примірник судового рішення, що набрало законної сили.
Вже у подальшому державний реєстратор розглядає заяву і надані документи, зокрема:
- встановлює відповідність заявлених праві поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;
- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення про реєстрацію.
Тобто виконання рішення суду передбачає звернення до державного реєстратора з рішенням суду про визнання права власності на нерухоме майно, яке набрало законної сили та ухвалою про заміну сторони позивача (стягувача) на користь якого таке рішення винесено для можливості здійснення державним реєстратором відповідних реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією права власності на квартиру за новим власником. 
Між тим, судом першої інстанції в оскарженій ухвалі фактично вирішувалося питання про заміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчими листами виданими на примусове виконання рішення № 523/14222/15ц у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав Кредитора по Кредитному договору № 1133388200 від 15.04.2008 року, а не про заміну сторони у цивільній справі, про що було заявлено ТОВ «Укрдебт Плюс» у поданій заяві.
Набувши висновку про заміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчими листами виданими на примусове виконання рішення № 523/14222/15ц у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав Кредитора по Кредитному договору № 1133388200 від 15.04.2008 року суд першої інстанції не врахував, що виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2015 року ніколи не відкривалося, а виконавчі листи (виконавчий лист) – судом взагалі не видавалися.
Будь-якого процесуального рішення саме за заявою Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки судом першої інстанції по суті не ухвалювалося.
При таких обставинах ухвала суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчими листами виданими на примусове виконання рішення № 523/14222/15ц у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав Кредитора по Кредитному договору № 1133388200 від 15.04.2008 року не може залишатись без змін і підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення.
Ухвалюючи власне судове рішення за заявою Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів звертає увагу, що постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Постанова Одеського апеляційного суду набула законної сили з дня її прийняття, тобто з 21.10.2025 року.
Ураховуючи наведене та приймаючи до уваги, що ТОВ «Укрдебт Плюс» мало на меті не просто отримання процесуального статусу стягувача, а хотіло саме змінити сторону у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, для можливості звернутися до державного реєстратора і здійснити реєстрацію права власності на квартиру за товариством, як правонаступником ПАТ «Дельта Банк», на користь якого рішенням суду першої інстанції звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, однак після скасування зазначеного рішення суду в апеляційному порядку та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, мета звернення ТОВ «Укрдебт Плюс» з заявою позбавлена сенсу, отже і відсутні підстави для заміни сторони у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс»
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2024 року – скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 05.11.2025 року.

Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Л.М. Вадовська

                                                                               С.О. Погорєлова