ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 420/25165/23
адміністративне провадження № К/990/38130/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В., 
суддів: Мацедонської В.Е., Желєзного І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Дяченка Олексія Володимировича
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року (головуючий суддя - Вовченко О. А.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року (головуючий суддя - Шеметенко Л. П., судді: Градовський Ю. М., Турецька І. О.)
у справі № 420/25165/23
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022-2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за період 2016- 2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022- 2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за період 2016- 2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 03 листопада 2015 року по 22 липня 2023 року (відповідно до наказу від 22 липня 2023 року № 202 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за віком) проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . При звільненні з військової служби виплачено: одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років; грошову компенсацію за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022- 2023 роки; грошову компенсацію за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016- 2023 роки. 
3.          Однак, як стверджує позивач, у період з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року грошове забезпечення відповідачем виплачувалось у заниженому розмірі, а саме: при встановленні посадового окладу та окладу за військовим званням відповідачем застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом станом на 01 січня 2023 року. 
4.          У зв`язку із цим, на переконання позивача, бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати належних йому сум грошового забезпечення, починаючи з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року, є протиправною.
5.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року, відмовлено в задоволенні позову.
6.          Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник ОСОБА_1 - Дяченко О.В. звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
7.          Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
8.           ОСОБА_1 в період з 03 листопада 2015 року по 22 липня 2023 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
9.          Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 липня 2023 року № 202 молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 червня 2023 року № 4-РС у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини четвертої статті 26 (за віком) Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №  2232-XII), виключено із списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення з 22 липня 2023 року, та визначено:
- виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 513 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 68,3 % посадового окладу за період з 01 липня 2023 року по 22 липня 2023 року;
- виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення 81 772,25 грн;
- виплатити грошову компенсацію за 35 діб невикористаної щорічної відпустки за 2022-2023 роки;
- виплатити грошову компенсацію за 112 невикористаних днів щорічної додаткової відпустки за 2016- 2023 роки, як учаснику бойових дій.
10.          Відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 :
- розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням у складі грошового забезпечення позивача з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року розраховувався виходячи з розміру 1762 грн та визначався шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» [далі - Постанова № 704; зі змінами згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі - Постанова № 481)];
- грошова компенсація невикористаної щорічної основної відпустки складає 27 257,42 грн, грошова компенсація невикористаної додаткової відпустки складає 87 223,73 грн, одноразова грошова допомога при звільненні складає 81 772,25 грн;
- місячне грошове забезпечення позивача, з якого обраховувались виплачені йому при звільненні з військової служби - грошова компенсація невикористаної щорічної основної відпустки, грошова компенсація невикористаної додаткової відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні на 22 липня 2023 року становить 14 928,30 грн (станом на липень 2023 року), при цьому, розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розраховувався виходячи з розміру 1762 грн та визначався шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 згідно пункту 4 Постанови № 704 (зі змінами, внесеними згідно Постанови № 481).
11.          Позивач уважаючи, що відповідач протиправно здійснив обчислення його грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні основної і додаткової відпустки, з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року, без використання посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, звернувся до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12.          Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців у складі грошового забезпечення відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України, що прямо встановлено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
13.          Тому, як зазначили суди попередніх інстанцій, підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року, а також одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки та додаткової щорічної відпустки, які виплачені позивачу у зв`язку зі звільненням та виключенням позивача зі списків відділу, що відбулось 22 липня 2023 року, з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року немає, оскільки починаючи з 20 травня 2023 року пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.
14.          Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Постанова № 704 (зі змінами, внесеними згідно Постанови № 481) є чинною та підлягає застосуванню, а відтак, з 20 травня 2023 року для визначення розміру посадового окладу та окладу з військовим (спеціальним) званням підлягає застосуванню розрахункова величина - 1762 грн, яка визначена в пункті 4 Постанови № 704 (зі змінами, внесеними згідно Постанови № 481).
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15.          Підставою касаційного оскарження у цій справі позивач зазначає пункт 3 частини  четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме виплати грошового забезпечення військовослужбовцям з урахуванням розмірів «посадового окладу» та «окладу за військовим званням» визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно пункту 4 Постанови № 704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №  826/6453/18, після прийняття Постанови № 481.
16.          Вказує, що суди попередніх інстанцій застосували до спірних правовідносин положення Постанови № 481, яка суперечить нормам статті 22 Конституції України, оскільки звужує зміст та обсяг існуючих прав військовослужбовців, позаяк вказаною постановою запроваджено положення якими розмір грошового забезпечення військовослужбовців з 20 травня 2023 року в рази зменшено в порівнянні з періодом до вказаної дати.
17.          Доводить, що редакція пункту 4 Постанови №  704 про розрахунок розміру посадового окладу за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців виходячи з величини 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) вже існувала та була скасована рішенням суду (постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №  826/6453/18), однак Постановою №  481 повторно запроваджено норму, яка вже була визнана судом такою, що суперечить актам вищої юридичної сили, зокрема статті 22 Конституції України.
18.          На переконання позивача, Кабінет Міністрів України, приймаючи Постанову № 481 фактично діяв не в інтересах військовослужбовців, без урахування усіх існуючих обставин, без дотримання балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів широкого кола осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення та більше ніж через 5 років, фактично повернувся до визначення розмірів «посадових окладів», «окладів за військовими званнями» 2018 року.
19.          Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначив, що 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №  481, якою, зокрема, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються, виходячи з розміру 1762 грн, та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Отже, після набрання чинності Постанови №  481, розрахунок посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснюються, виходячи з фіксованої суми 1762 грн, без прив`язки до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
20.          Зазначає, що розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року правильно розрахований та виплачений позивачу з урахуванням змін внесених Постановою № 481, яка є чинною, тобто виходячи з розміру 1762 грн.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21.          Верховний Суд, перевіривши та обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
22.          Спірним у цій справі є питання щодо правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати позивачу з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні основної і додаткової відпустки, які розраховані з розміру посадових окладів військовослужбовців, із застосуванням сталої розрахункової величини 1762 грн, запровадженої Постановою № 481, а не з розміру «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року», як це було передбачено пунктом 4 Постанови № 704 до внесених змін.
23.          Частиною третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
24.          Після відкриття провадження у цій справі Верховний Суд у постановах від 24 червня 2025 року у справі № 420/5584/24, від 26 червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 30 червня 2025 року у справах № 280/8083/24, № 280/8605/24 та № 460/3942/24, від 04 липня 2025 року у справі №  120/8298/24, від 21 серпня 2025 року у справі № 520/22317/23 вже сформував висновок про застосування у спірний період пункту 4 Постанови № 704 у редакції Постанови № 481. Неведений висновок є релевантним до обставин цієї справи і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цього висновку.
25.          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
26.          Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
27.          До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
28.          Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина  третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
29.          Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.          30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, яка передбачала з 01 березня 2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
31.          Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
32.          Додатком 1 до Постанови № 704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
33.          Пунктом 4 Постанови № 704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
34.          21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103.
35.          Пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до Постанови № 704, внаслідок яких пункт 4 цієї Постанови викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
36.          Отже, з 01 січня 2018 року пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу застосовується така розрахункова величина, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року».
37.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №  826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року, визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту  4 Постанови № 704.
38.          Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до пункту 4 Постанови № 704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30 липня 2018 року), згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
39.          Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
40.          Верховний Суд, зокрема, але не виключно, в постановах від 15 червня 2023 року у справі №  380/13603/21, від 30 квітня 2025 року у справі № 620/9741/24, виснував, що оскільки зміни, внесені Постановою № 103, зокрема, до пункту 4 Постанови № 704, визнані у судовому порядку нечинними, то з 29 січня 2020 року діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року».
41.          У цих та інших постановах Верховний Суд, засновуючись на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили, виснував, що положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року» не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України про Державний бюджет на відповідний рік із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
42.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за період з 01 червня 2023 року по 22 липня 2023 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у вказаному періоді відсутні підстави застосовувати для обрахунку грошового забезпечення військовослужбовців розрахункову величину «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», оскільки Кабінетом Міністрів України ця розрахункова величина замінена на сталу розрахункову величину - 1762 грн.
43.          Так, 12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 481, пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, та викладено абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
44.          Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
45.          Отже, з дня набрання чинності Постановою № 481 [20 травня 2023 року] Кабінетом Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запроваджено сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн.
46.          Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
47.          Верховний Суд неодноразово підкреслював, що принцип законності, закріплений у статті  19 Конституції України, вимагає, щоб органи державної влади мали дозвіл на вчинення певних дій та в наступному діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
48.          Аналіз приписів статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
49.          Органи публічної влади повинні діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Вони не повинні діяти свавільно. Якщо дії органу публічної влади виходять за межі його повноважень, такі дії будуть незаконними.
50.          Спеціальним Законом № 2011-ХІІ встановлені основні засади визначення грошового забезпечення, яке за своєю природою є сукупністю гарантованих державою виплат, які надаються військовослужбовцям за виконання ними військових обов`язків, та визначено його складові такі як основні виплати (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), додаткові виплати (підвищення посадового окладу, різноманітні надбавки, доплати та винагороди постійного характеру, а також премія) та одноразові виплати (винагороди та допомоги, які надаються за певних обставин).
51.          Водночас визначення розміру такого грошового забезпечення цим Законом делеговано Кабінету Міністрів України (частина четверта статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
52.          Суди першої та апеляційної інстанцій, оцінюючи оскаржувані дії відповідача, виходили з чинності нормативно-правових актів, застосованих відповідачем у заявлений позивачем період.
53.          Підставою для втрати чинності нормативно-правовим актом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, скасування чи внесення змін до такого акту суб`єктом нормотворення або визнання його протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині в порядку адміністративного судочинства.
54.          Отже, у випадку незгоди з нормативно-правовим актом, прийнятим Кабінетом Міністрів України на виконання приписів Закону № 2011-ХІІ, належним та ефективним способом захисту буде оскарження відповідного нормативно-правового акту.
55.          Внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704, як на тому наполягає позивач. 
56.          Такого ефекту не може бути досягнуто в індивідуальному спорі про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, який діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту.
57.          Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
58.          У пункті 3 резолютивної частини Рішення від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного подання положення частини  другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції.
59.          Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024 року у справі №  910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
60.          На підставі наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту, а тому не допускав порушень законодавства та, як наслідок, порушень прав та інтересів позивача.
61.          З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
62.          Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
63.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
64.          Враховуючи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, переглянуті судом касаційної інстанції в передбачених статтею 341 КАС України межах, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.
65.          З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Дяченка Олексія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 420/25165/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
В.Е. Мацедонська
І.В. Желєзний,
Судді Верховного Суду