ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2025 р. 	Справа № 480/690/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Калиновського В.А. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах) у справі                          №480/690/24
за позовом    ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1                                   
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнення,  просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні; 
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 4 679,64 грн.   та  додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік в сумі 14 854,35 грн.  
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2025  позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 4 679,64 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати таке рішення  та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушеннями норм матеріального (їх неправильного застосування) та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для об`єктивного, законного вирішення справи. 
Зазначає, що  є учасником бойових дій, має право на додаткову відпустку  в кількості 14 календарних днів за 2022 рік, яка  ним не використана, відповідний рапорт на її отримання подано до відповідача, отже він має право на отримання компенсації за цю відпустку у розмірі 14 854,35 грн. при звільненні.
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому,  просить скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог без змін. 
Окрім того, Військова частина НОМЕР_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати  та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог посилається на те, що те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і норм процесуального права, судом фактично не встановлено обставин справи, які мають вагоме значення для правильного вирішення заявлених позовних вимог, в зв`язку з чим прийняте рішення є необґрунтованим, передчасним та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що відповідно до вимог Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби не видаються, тобто при звільненні в нього не виникає право на отримання таких речей .
Відтак, у позивача не виникло право на отримання грошової компенсації за речове                 майно, яке не було отримане під час проходження служби. 
Посилається на те, що подібного висновку дійшла колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у постановах від 22 травня 2025 року по справі за №120/5343/24, від 16 вересня 2024 року по справі за №560/4729/24.
Позивач подав свої заперечення, в якому, висловлюючи незгоду із доводами відповідача,  просив скаргу останнього залишити без задоволення. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025  клопотання ОСОБА_1  про заміну відповідача у справі - задоволено.  Замінено первісного відповідача по справі №480/690/24 - Військову частину НОМЕР_2 на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а скарга відповідача залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира 1 стрілецької роти до 30.11.2023.
На підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 02.11.2023 № 755 позивача звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.11.2023 № 337 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення (а.с.8).
Відповідно до довідки-розрахунку про неотримане речове забезпечення речової служби військової частини НОМЕР_2 сума грошової компенсації за належні до видачі позивачу предмети речового майна становить 4679,64 грн. (а.с.6).
30.11.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану у 2022 році додаткову відпустку та грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження служби речове майно, однак таку компенсацію відповідач не виплатив.
Також позивачем подано рапорт про виплату компенсації за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік.
Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо                          не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, звернувся з позовом. 
Задовольняючи частково позов суд першої виходив з того, що позивач має право на виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, оскільки на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу військової частини така компенсація йому не виплачена.
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення відповідача  грошової компенсації за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік у розмірі 14854,35 грн., суд першої інстанції виходив з того, що заявивши таку вимогу позивач не навів її обґрунтування, у т.ч. її розміру, не надавши доказів права на таку відпустку. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Щодо грошової компенсації вартості за неотримане позивачем речове майно в сумі                  4679,64 грн. 
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII)  відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Приписами ч.2 ст.1-2 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-XII). 
Згідно з ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі по тексту - Порядок № 178).
Відповідно до п.2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Приписами п.3 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Пунктами 4,5 Порядку №178 передбачено, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно з п.4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі по тексту – Інструкція №232) (в редакції станом на час спірних правовідносин) військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
З аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку про те, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.
Подібіний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.
Судом встановлено, що відповідачем складено довідку-розрахунок про неотримане позивачем речове забезпечення речової служби в розмірі 4679,64 грн. (а.с.6). 
Згідно рапорту позивача від 30.11.2023, останній просив при звільненні його з військової служби виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 4679,64 грн. (а.с.7). 
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. 
Разом з тим, вищевказану компенсацію не виплачено відповідачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.11.2023, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення. 
Відповідно до ст.2 Закону №2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Законодавством України передбачено право вибору військовослужбовця, який звільняється зі Збройних Сил України, - отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього.
Зазначене право не може бути обмежено, скасовано або змінено відповідачем на власний розсуд без передбачених законом підстав. 
Враховуючи те, що на день звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу частини та зняття зі всіх видів забезпечення позивач мав, передбачене законодавством право на отримання при звільненні зі служби грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, обґрунтованими є вимоги останнього про стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 4679,64 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що, враховуючи зміст приписів Інструкції №232, зокрема п.29 розділу V, у позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 відповідно до Указу Президента України та звільненого зі служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Відповідно до п.1 Інструкції №232 вказана Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці), в той час, як Порядком № 178 визначається саме механізм виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктом 4 розд.ІІІ Інструкції №232 передбачено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Приписи п.29 розділу V Інструкції №232 передбачають лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, яке гарантоване статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та порядок виплати якої (компенсації) визначено Порядком №178.
До того ж , визначення порядку виплати компенсації за неотримане речове майно, яке покладено Законом на  Кабінет Міністрів України, ніяким чином не дає право  Кабінету Міністрів України обмежувати право військовослужбовця на компенсацію за неотримане речове майно, яке прямо визначено Законом.
З викладеного висновується, що пункт 29 розділу V Інструкції №232, не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 820/3719/17 та від 24.06.2025 у справі № 520/4729/24.
Стосовно посилання в апеляційній скарзі відповідача на правові висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладені в постановах від 22 травня 2025 року по справі за №120/5343/24, від 16 вересня 2024 року по справі за № 560/4729/24, колегія суддів відхиляє такі посилання, оскільки відповідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач звільнений у запас з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки, відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку № 178.          
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення з позивачем повного розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 4679,64 грн. 
Щодо грошової компенсації за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік в сумі 14854 грн. 35 коп. 
Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Відповідно до приписів ст.16-2 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, зокрема учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача грошової компенсації за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік в сумі 14854, 35 грн.  суд першої інстанції виходив з необґрунтованості її позивачем ,  у т.ч. її розміру, не надання доказів права на таку відпустку. Окрім того, суд вважав, що оскільки позивачу встановлено інвалідність він не обґрунтував іншої підстави на підставі якої він має право на відпустку та компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2022 рік.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Так, матеріалами справи підтверджується факт проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 , наявність у позивача статусу учасника бойовий дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 01.03.2017, що свідчить про наявність у нього  права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.36).
Судом апеляційної інстанції встановлено, позивачем до командира Військової частини НОМЕР_2 подано рапорт від 30.11.2023, в якому   ОСОБА_1 просив при звільненні його з військової служби виплатити йому грошову компенсацію за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 - 2023 рік (а.с.7). 
Витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.11.2023, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення, встановлено, що позивачу виплачено грошову компенсацію за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2023 рік. 
Водночас, доказів  виплати  грошової компенсації  за невикористані дні додаткової відпустки у кількості 14 календарних днів за 2022 рік, або доказів використання позивачем додаткової відпустки в 2022 відповідачем до суду не надано. 
Окрім того, будь - яких відомостей щодо розгляду відповідачем згаданого вище  рапорту та відмови у виплаті позивачу грошової компенсації у кількості 14 календарних днів за 2022 рік  матеріали справи не містять.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у справі №826/15560/15 (постанова від 03 жовтня 2019 року) наголошував, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи.
Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
На виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України судом апеляційної інстанції зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати письмові пояснення з приводу розгляду рапорту від 30.11.2023 ОСОБА_1 про виплату йому грошової компенсації за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік, а також письмові докази (квитанції, довідки, тощо) в разі підтвердження виплати йому вказаної компенсації або відмови у її виплаті.
Разом з тим, відповідачем на виконання вимог суду не надано запитуваних пояснень та доказів на їх підтвердження. 
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.2 ст.77 КАС України унормоовано обов`язок саме відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, а також подання всіх наявних у нього документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі.
Оскільки позивач є учасником бойових дій, він має право на додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік.
Матеріали справи не містять доказів використання вказаної відпустки.
Отже, за вказаних обставин, відповідач безпідставно не здійснив виплату спірної компенсації позивача під час звільнення останнього з військової служби. 
При цьому,  суд першої інстанції вирішуючи спірне питання  невірно встановив обставини даної справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема наявності у позивача статусу учасника бойових дій з 01.03.2017, подання ним відповідного рапорту про виплату грошової компенсації за додаткову щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів за 2022 рік, що призвело до невірного вирішення справи.
Окрім того, суд першої інстанції помилково пов`язує право позивача на отримання такої компенсації з датою отримання ним інвалідності.
Відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Враховуючи наведені вище висновки суду, колегія суддів вважає, що в даному випадку  ефективним способом захисту прав позивача буде саме зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати  на користь позивача грошову компенсацію за додаткову щорічну відпустку як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2022 рік.
При цьому, вимоги позивача в частині визначення конкретної суми такої компенсації є передчасними та необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази на підтвердження заявленої суми вказаної компенсації у розмірі 14854 грн. 35 коп.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права призвело до неправильного вирішення даної справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати  на користь позивача грошову компенсацію за додаткову щорічну відпустку як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2022 рік.                                 В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
З урахуванням вимог ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі та задоволення вимог скарги відповідача щодо покладення на позивача судових витрат.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі                     №480/690/24 скасувати частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Зобов`язати  Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати  на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за додаткову щорічну відпустку як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2022 рік.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 року у справі №480/690/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    В.А. Калиновський