ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3688/25  Номер провадження 33/814/691/25	Головуючий у 1-й інстанції Калько О. С.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.Я., за участі: адвоката Максименко Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з доповненнями на постанову судді Київського районного суду м.Полтави від 30 травня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Згідно з постановою судді, 23.04.2025 о 11 год. 16 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Великотирнівська,29/2 в м.Полтава в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу, результат позитивний – 2,94 проміле, з результатом погодився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимогу п.п. 2.9а Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В уточненій апеляційній скарзі адвокат Максименко Ю.П. просить скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вказує про те, що інспектор 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області старший лейтенант поліції Кореньов В.В. не назвав причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а відразу перейшов до перевірки документів.
Вважає, що вказані діяння поліцейських, які проявились в незаконній зупинці транспортного засобу, без наявності доказів у матеріалах справи, є неправомірними.
Вказує про наявність провокативних дій працівників поліції по відношенню до громадянина ОСОБА_1 , що підтверджує недостовірність даних з протоколу серії ЕПР 1 № 309444 від 23.04.2025, оскільки йому погрожували, що у разі наполяганні на огляді у закладі охорони здоров`я, заберуть у нього автомобіль.
Наголошує, що огляд було проведено приладом, який має порушення експлуатації, оскільки чеком газоаналізатора “Драгер 7510”, яким проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , останнє калібрування приладу було проведено 27.08.2024. Тоді, як інструкцією з експлуатації до алкотестера “Драгер 7510” передбачено, що кожні шість місяців має проводитися повірка.
Зазначає про відсутність у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Акт, який додано не відповідає вимогам Інструкції та має невідому форму.
Також у Протоколі серії ЕПР 1 № 309444 від 23.04.2025 р. не вказано, які ознаки алкогольного сп`яніння мав ОСОБА_1 та за допомогою якого приладу було проведено огляд.
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення у судове засідання Полтавського апеляційного суду не з`явився, клопотань, заяв про відкладення не надсилав, за таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити без його участі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши адвоката Максименко Ю.П. в підтримку апеляційної скарги, яка не заперечувала щодо проведення засідання за відсутності ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Дії ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковано правильно.
Суддя місцевого суду обґрунтував свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №309444 від 23.04.2025, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат якого склав 2,94 % проміле, який підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, долученими до матеріалів справи.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі спростовані не були.
В суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний приладу за допомогою якого був проведений огляд та ознак алкогольного сп`яніння, і як наслідок недопустимості цього доказу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що дотримано як працівниками поліції, так і судом.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому не зазначено технічний засіб за допомогою якого проводився огляд, при цьому ст. 256 КУпАП не передбачає обов`язкове внесення таких даних в протокол про адміністративне правопорушення.
Також є необґрунтованими твердження апеляційної скарги в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, так як із матеріалів справи вбачається, що в цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема відомості про особу, яка притягається до відповідальності, дата і місце його складання, місце, час вчинення і суть правопорушення (об`єктивна сторона) конкретний пункт ПДР 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП тощо.
Сам протокол складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.
Також щодо внесення, як обов`язкового елементу, до протоколу ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зауважує, що в даному випадку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено шляхом проведення працівниками поліції огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора. Виявлення ж працівниками поліції у водія транспортного засобу певних ознак алкогольного сп`яніння, які є підставами вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, слугують підставою для проходження такого огляду. Отже, їх обов`язкове відображення в протоколі про адміністративне правопорушення має місце в разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову водія пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Окрім того, такі ознаки вказані безпосередньо працівником поліції в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. 
Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння та назви технічного засобу жодним чином не впливає на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Доводи апелянта з приводу того, що зупинка транспортного засобу була неправомірною є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, бо питання поважності чи неповажності причин зупинки автомобіля поліцейськими у зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду.
З наявного відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що зафіксовано момент зупинки транспортного засобу ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , в ході розмови працівником поліції повідомлено про находження виклику на лінію «102» про те, що особа керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, хоча й не відразу після моменту зупинки транспортного засобу.
Що стосується доводів апелянта про те, що інспектор патрульної поліції не назвав причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а відразу перейшов до перевірки документів, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наведене не спростовує факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення водієм п.2.9а Правил дорожнього руху.
Більше того, протокол складений працівниками поліції без жодних зауважень ОСОБА_1 щодо безпідставності зупинки транспортного засобу. Така версія виникла лише на стадії судового розгляду у суді першої інстанції.
Посилання адвоката в судовому засіданні на порушення порядку проведення огляду через застосування технічного приладу, який не пройшов повірку у встановлений строк, є безпідставними.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII (із змінами) термін періодична повірка засобів вимірювальної техніки вживається в такому значенні - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 і становить 1 рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest®, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).
Згідно вищенаведеної роздруківки тесту, прилад Drager Alcotest 7510 пройшов градуювання 27.08.2024, тобто в межах міжповірочного інтервалу, що свідчить про те, що огляд було проведено з дотриманням інструкції, яка регулює проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Твердження апелянта, що результати аналізу наявного в матеріалах справи відеозапису не дають підстав вважати, що в ОСОБА_2 були ознаки сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки такі носять оціночний характер. При цьому єдиним уповноваженим суб`єктом, котрий може надавати оцінку діям особи, що керує транспортним засобом, та, відповідно, висловлювати вимогу пройти огляд на стан сп`яніння є працівник поліції, що виконує свої посадові обов`язки.
Відтак, доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу.
Апеляційний суд зауважує, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів апелянта з приводу того, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, то таке посилання є необґрунтованим, оскільки таке направлення видається лише у разі відмови водія на проходження тесту або у разі незгоди водія з результатами тесту, тому оформлення працівниками поліції направлення у даному випадку позбавлене будь-якого правового сенсу, оскільки ОСОБА_1 погодився з результатами проведеного огляду на місці за допомогою газоаналізатору Драгер.
Твердження адвоката про наявність в діях поліцейських провокації на вчинення правопорушення є надуманими, оскільки в ході перевірки матеріалів справи та відеозапису не було встановлено того, що поліцейські своїми активними діями спонукали водія ОСОБА_1 погодитися з результатами огляду на стан сп`яніння проведеного за місці, відтак суд апеляційної інстанції приходить висновку, що немає підстав вважати, що поліцейські спровокували водія до вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність висновку суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, та його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
Зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП
Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, оскільки не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Викладені обставини свідчать про доведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з доповненнями залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м.Полтави від 30 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко