12.11.25
22-ц/812/1930/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 473/3748/22
Номер провадження: 22-ц/812/1930/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
12 листопада 2025 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Локтіоновою О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М., 
за участю представника заявника - адвоката Врадій Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
Міністерства оборони України 
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді - Вуїва О.В. в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області про встановлення факту батьківства,
в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року адвокат Врадій Л.М. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області.
Заява обґрунтована тим, що з осені 2011 року до 8 листопада 2022 року заявник проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , його батьку, брату та сестрі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , батьком якого відповідно до частини першої статті 135 СК України записано за вказівкою матері - ОСОБА_6 .
З моменту народження дитини ОСОБА_4 визнав його своїм сином, утримував, займався вихованням та піклувався про нього.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 загинув в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєверодонецького району Луганської області під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності України.
З метою належного оформлення спадкових прав сина, після смерті ОСОБА_4 , отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника та одноразової допомоги від держави необхідно змінити у свідоцтві про народження сина ОСОБА_5 відомості про батька та зазначити його біологічного батька – ОСОБА_4 .
Посилаючись на викладене, заявник ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що ОСОБА_4 є рідним батьком малолітнього ОСОБА_7 та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 497 від 10 грудня 2012 року.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 січня 2023 року до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи залучено - Орган опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Білогорівка Сєверодонецького району Луганської області щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області. 
Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 за №497 від 10 грудня 2012 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, зазначивши в графі відомості про батька « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Вознесенська Миколаївської області, громадянин України».
Рішення суду мотивовано доведеністю достатніми та допустимими доказами факту батьківства ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5 та відсутністю спору про право.
Не погодившись з рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким залишити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявницею не було надано беззаперечних доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_4 . Свідчення свідків, які надані в судовому засіданні були однотипними та суттєво не відрізнялись один від одного, що наводить сумнів щодо їх достовірності та обізнаності про ймовірне спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також інших обставин життя даних громадян. Також, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, заявник вказував, що єдиною підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Крім того, наразі є безліч інших варіантів, які можуть бути прийнятними для рідних загиблої особи, зокрема приведення експертизи для встановлення спорідненості. У таких випадках можна встановлювати батьківство непрямим способом, порівнявши тестування між родичем передбачуваного батька, такого як брат/сестра, батько/мати і дитиною. У даному випадку буде дано відповідь чи має дитина кровну спорідненість з даними людьми. Якщо відповідь буде позитивною, то можна говорити про підтвердження батьківства щодо відсутньої людини. Проте, судом першої інстанції не надано належну оцінку доцільності проведення експертизи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника - адвокат Врадій Л.М., посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.
Скасовуючи рішення місцевого суду та залишаючи вказану заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції, керуючись частиною четвертою 315 ЦПК України, виходив з того, що метою встановлення факту батьківства є оформлення прав на спадкування після ОСОБА_4 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги, тому справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження.
Крім того, апеляційний суд вказав, що за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги заяви пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, тому не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судового палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах адвокатом Врадій Л.М. задоволено частково. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Скасовуючи постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2023 року Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, оскільки законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження такого факту, що має юридичне значення.
При цьому встановленням факту батьківства ОСОБА_4 відносно дитини не порушуються інтереси заінтересованої особи - Міністерства оборони України.
Разом з тим, апеляційний суд помилково вважав, що вимоги заяви про встановлення факту батьківства пов`язані з публічно-правовими відносинами ОСОБА_1 з державою, тому не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки такий висновок суперечить висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
У судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, про місце й час судового розгляду повідомлені належними чином. Заінтересовані особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надали заяви, в яких просили про розгляд справи у їх відсутність. Також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, представника заявниці - адвоката Врадій Л.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 з 2011 року до 08 листопада 2022 року проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 .
Вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1994 року належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , його батьку ОСОБА_8 , матері - ОСОБА_9 , сестрі - ОСОБА_10 та рідному брату ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу народився син ОСОБА_7 , дані про батька якого записано відповідно до частини першої статті 135 СК України за вказівкою матері.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 загинув в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).
Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22).
Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33).
Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 посилалася на факт її спільного проживання з ОСОБА_4 , під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . 
До заяви додані фотознімки померлого та ОСОБА_11 , скріншоти з месенджера дитини, заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . 
Колегія суддів погоджується, що обставина батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується дослідженими судом першої інстанції належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема: копією довідки ОСББ «Зоря-Вознесенськ» від 25 листопада 2022 року згідно якої з 2011 року ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входить цивільний чоловік ОСОБА_4 (загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а також двоє дітей - син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копією довідки ОСББ «Зоря-Вознесенськ» від 25 листопада 2022 року згідно якої з 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали в квартирі АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . Протягом періоду проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом вели спільне господарство та виховували сина; інформацією Вознесенської ЗОШ І-ІІІ ступенів №10 від 23 листопада 2022 року згідно якої ОСОБА_4 приймав активну участь в житті та навчанні сина ОСОБА_5 , допомагав в організації шкільних заходів, відвідував батьківські збори, по-батьківськи ставився до ОСОБА_5 ; копіями фотокарток зі спільним зображенням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ; інформацією з листування між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в соціальних мережах (т. 1 97-122); копією відеозапису зі спільним святкуванням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Нового року, а також поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 в судовому засіданні (т. 1.а.с.23-24, 28, 40-44, 97-122,138).
До того ж представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Врадій Л.М. просила долучити до матеріалів справи висновок експертного дослідження №ЕД-19/115-23/4720/БД від 06 квітня 2023 року Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру посилаючись на те, що експертне дослідження не було проведено та надано суду з поважних причин, оскільки можливість повернення з сином з-за кордону з`явилася лише в березні 2023 року, після отримання закордонного паспорта на сина та згоди ОСОБА_3 (рідного брата загиблого) щодо проведення дослідження.
Згідно висновку експертного дослідження від 06 квітня 2023 року № ЕД-19/115-23/4720-БД, виконаного старшим судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Макаровим Д.О. біологічна спорідненість по чоловічій лінії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (об`єкт №2.1) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (об`єкт №1.1) не виключається. 
Вказаний висновок було виготовлено за особистою заявою ОСОБА_1 , в якій на вирішення експертного дослідження було поставлено запитання - чи перебуває ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в прямій біологічній спорідненості по чоловічій лінії з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (дядько по чоловічій ліні) (т.2 а.с. 21-30).
Колегія суддів вважає наданий висновок експертного дослідження належним та допустимим доказом у справі.
Доказів на спростування висновків експерта матеріали справи не містять.
Ураховуючи встановлене, суд першої інстанції, належним чином визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надав обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджуються факт батьківська померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 відносно неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і дійшов мотивованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці, колегія вважає, що у даній справі, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають під час кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції. 
Оскаржуване рішення суду відповідає найкращім інтересам дитини, яка має право знати своє походження та своїх батьків.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на заяву та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 листопада 2025 року.