ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 695/3253/21
провадження № 61-16543св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Силікат-1», 
третя особа - державний реєстратор Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Грязон Р. М.,
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року ускладі колегії суддів:Фетісова Т.Л., Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог  
У  листопаді 2021 року    ОСОБА_4 та    ОСОБА_5 звернулись до суду з позовомдо Товариства з обмеженою відповідальністю «Силікат-1» (далі - ТОВ «Силікат-1», Товариство), третя особа-державний реєстратор Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Грязон Р. М., про визнання договорів оренди недійсними, скасування державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов мотивовано тим, що у відповідності додержавного акту № ЧР 030096 від                       07 липня 2002 року батьковіпозивачів  ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка площею 5,7696 га, розташована на території Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.
На підставі договору оренди землі, укладеного30квітня 2012 року між ОСОБА_7 (орендодавець) та ТОВ «Силікат-1» (Орендар), зазначена земельна ділянка була передана Товариству в оренду строком на 12 років. 
Термін дії договорувстановлений до 30квітня 2024 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_8 помер.
Після смерті батька позивачі прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 09жовтня 2018 року, відповідно до якого стали власникамипо частині вказаної земельної ділянки. 
Відповідно до умов договору оренди землі від 30квітня 2012 року до позивачів перейшли всі права орендодавців за цим договором. 
Позивачі мають намір самостійно обробляти вказану земельну ділянку та постійно попереджали відповідачапро те, що немаютьнаміру продовжувати договір після закінчення строку його дії. 
У серпні 2021 року їм стало відомо, що нібито в 2018 році    ОСОБА_4 підписав з ТОВ «Силікат-1» інший договір оренди земельної ділянки від 18 грудня 2018 року терміном на 10 років, який був зареєстрований державним реєстратором Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 22 січня 2019 року. 
У подальшому з`ясувалося про наявність двох укладених від імені позивачів договорів оренди землі від 18 грудня 2018 року № 379 та № 382. 
Проте, позивачі не підписували вказаних вище договорів.
Посилаючись на викладені обставини, просили суд: 
визнати договір оренди землі від 18грудня 2018 року, укладений між  ОСОБА_9 та ТОВ «Силікат-1»,недійсним та скасувати державну реєстрацію цього договору; 
визнати договір оренди землі від 18грудня 2018 року, укладений між   ОСОБА_10 та ТОВ «Силікат-1»,недійсним та скасувати державну реєстрацію цього договору; 
витребувати земельну ділянку площею 5,7696 га, кадастровий номер 7121585800:04:006:0087, розташовану на території Ковтунівської сільської ради Золотоніського району з чужого незаконного володіння.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2024 року позов задоволено частково.
Усунуто перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у користуванні належною їм на праві спільної часткової власності земельною ділянкою площею                     5,7696 га, кадастровий номер 7121585800:04:006:0087, яка розташована на території колишньої Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від ТОВ «Силікат-1», право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У задоволенні інших вимог позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підписи від імені орендодавців у договорах оренди землі виконані не власниками земельної ділянки, а іншою особою, що встановлено висновками судового експерта, а тому наявні підстави для захисту права власності на землю у спосіб усунення перешкод власникам у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення на підставі статті 391 Цивільного кодексуУкраїни.
Відмовляючи у задоволенні вимог позову про скасування державної реєстрації договорів оренди землі, місцевий суд виходив із того, що судове рішення про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації договорів оренди землі.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Силікат-1» звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власникам та в частині вирішення питання про відшкодування судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким вказані позовні вимоги залишено без задоволення.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, тим, що договори оренди землі від 18грудня 2018 року між   ОСОБА_9 та   ОСОБА_10 з одного боку (Орендодавці) та ТОВ «Силікат-1» з іншого боку (Орендар) є неукладеними, а тому саме договір оренди землі від 30 квітня 2012 року, який ТОВ «Силікат-1» уклало з попереднім власником земельної ділянки  ОСОБА_11 (батьком позивачів), слід вважати підставою для оренди спірної земельної ділянки на час пред`явлення позовних вимог у цій справі.
При цьому, спірні договори оренди землі від 18 грудня 2018 року фактично не виконувалися та орендна плата за ними не сплачувалася, що сторонами не заперечується, оскільки плату, яку позивачі отримували, вони сприймали саме як оплату за договором оренди землі, що був укладений за життя їх батьком.
Надаючи оцінку вирішенню судом першої інстанції позовних вимог про усунення позивачам перешкод у користуванні земельною ділянкою, апеляційний суд виходив з того, що позивачами, як власниками землі, не надано докази на підтвердження наявності перешкод з боку орендаря у користуванні земельною ділянкою.
При цьому апеляційний суд вказав, що на час пред`явлення позову відповідач правомірно користувався земельною ділянкою за договором оренди землі від 30 квітня 2012 року, укладеним ще з батьком позивачів -   ОСОБА_12 .
На підставі викладеного вважав, що у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод позивачам у користуванні належною їм на праві спільної часткової власності земельною ділянкою слід відмовити.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
05 грудня 2024 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану постанову апеляційного суду і залишити в силі рішенняЗолотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2024року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також без урахування правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
17 січня 2025 року від ТОВ «Силікат-1» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
 
У липні 2025 року представник ТОВ «Силікат-1» - адвокат Цинда Л. Г.подала до Верховного Суду заяву, в якій просила закрити провадження усправі з підстав,визначених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, посилаючись на те, що 09 липня 2025 року між сторонами підписано угоду про дострокове розірвання договору оренди землі та повернуто земельну ділянку. Таким чином, на даний час відсутній предмет спору.
 
У липні 2025 року представник  ОСОБА_3 - адвокат Левада Є. Л.подав до Верховного Суду заяву, в якій просив закрити провадження усправі, посилаючись на те, що 09 липня 2025 року між сторонами підписано угоду про дострокове розірвання договору оренди землі та повернуто земельну ділянку, у зв`язку із чим між сторонами не залишилось неврегульованих питань та відсутній предмет спору.
 
Ухвалою Верховного суду від 22 серпня 2025 року у задоволенні заяви ТОВ «Силікат-1», поданої представником - адвокатом Циндою Л. Г., про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, відмовлено. У задоволенні заяви    ОСОБА_3 , поданої представником - адвокатом Левадою Є. Л., про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, відмовлено.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
24 січня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 030096     ОСОБА_11 передано у приватну власність на підставі рішення Ковтунівської сільської Ради народних депутатів від 16лютого 2002 року № 23/1 земельну ділянку, площею 5,77 га, яка розташована на території Ковтунівської сільської ради.
30 квітня 2012 року між ОСОБА_11 (Орендодавець) та ТОВ «Силікат-1» (Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 5,77 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ковтунівської сільської ради строком на 12 років.
Згідно з пунктом 37 зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
 
Пунктом 38 указаного договору передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації фізичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
 
Пунктом 39 указаного договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:взаємною згодою сторін;рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Пунктом 40 цього договору встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
 
У пункті 41 указаного договору сторонами погоджено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для його розірвання.  Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_11 .
У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я. І., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власниками по 1/2 частині земельної ділянки, площею 5,7696 га, з кадастровим номером 7121585800:04:006:0087, розташованої на території Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому ОСОБА_11 .
В матеріалах справи міститься договір оренди 1/2 частини земельної ділянки, площею 5,7696 га, з кадастровим номером 7121585800:04:006:0087, розташованої на території Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, укладений 18 грудня 2018 року від імені ОСОБА_3 та ТОВ «Силікат-1» строком на 10 років.
Також в матеріалах справи міститься договір оренди 1/2 частини земельної ділянки, площею 5,7696 га, з кадастровим номером 7121585800:04:006:0087, розташованої на території Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, укладений 18 грудня 2018 року від імені ОСОБА_4 та ТОВ «Силікат-1» строком на 10 років.
Зазначені договори зареєстровані державним реєстратором Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Грязон Р. М., про що у Державному реєстрі іншого речового права вчинені записи 22 січня 2019 року за № 29996976 та за № 29996506.
Укладення 18 грудня 2018 року договорів оренди 1/2 частини земельної ділянки, площею 5,7696 га, з кадастровим номером 7121585800:04:006:0087, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечують.
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 30 грудня 2022 року № 21202311/22-23, проведеною у цій справі, підпис у договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Силікат-1», в графі для підпису «орендодавець» виконаний ОСОБА_3 . Підпис у договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Силікат-1», в графі для підпису «орендодавець» виконаний не ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку додаткової судової почеркознавчої експертизи від 29 вересня 2023 року № 1-29/09:
підписи від імені ОСОБА_3 у рядку «Орендодавець» на першій сторінці та у графі «Орендодавець» на останній сторінці у договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному від імені ОСОБА_3 та ТОВ «Силікат-1», особі директора фінансового ОСОБА_13 , виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 ;
підписи від імені ОСОБА_4 у рядку «Орендодавець» на першій сторінці та у графі «Орендодавець» на останній сторінці у договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному від імені ОСОБА_4 та ТОВ «Силікат-1», особі директора фінансового ОСОБА_13 , виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку комісійної повторної судової почеркознавчої експертизи від 06 травня 2024 року № 78/188:
підписи від імені ОСОБА_3 в договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Силікат-1» в графі «Орендодавець» на першій сторінці договору та в графі для підпису «Орендодавець» на четвертій сторінці договору, - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 ;
підписи від імені ОСОБА_4 в договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному між ОСОБА_4 та ТОВ «Силікат-1» в графі «Орендодавець» на першій сторінці договору та в графі для підпису «Орендодавець» на четвертій сторінці договору, - виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 .
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
 
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
 
Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
 
Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
 
У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди  землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
У статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено письмову форму договору оренди землі.
 
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
 
У статті 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).
 
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
 
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України.
 
Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.
 
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
 
У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
 
Зазначений правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19.
 
До правових висновків, що неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), дійшла Велика Палата Верховного Суду й у постанові від 27листопада 2024 року в справі cправа № 204/8017/17(провадження № 14-29цс23).
 
Судами встановлено та підтверджується висновком комісійної повторної судової почеркознавчої експертизи від 06 травня 2024 року № 78/188, що:
 
підписи від імені ОСОБА_3 в договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Силікат-1» в графі «Орендодавець» на першій сторінці договору та в графі для підпису «Орендодавець» на четвертій сторінці договору, - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 ;
підписи від імені ОСОБА_4 в договорі оренди земельної ділянки площею 5,7696 га кадастровий номер 7121585800:04:006:0087 від 18 грудня 2018 року, укладеному між ОСОБА_4 та ТОВ «Силікат-1» в графі «Орендодавець» на першій сторінці договору та в графі для підпису «Орендодавець» на четвертій сторінці договору, - виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 .
Підписання вказаних договорів заперечується і позивачами, у зв`язку із чим колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками апеляційного суду  про неукладеність договорів оренди землі від 18 грудня 2018 року.
 
Разом із тим, встановлено, що у пункті 41 договору оренди землі, укладеного 30 квітня 2012 року між ТОВ «Силікат-1»та батьком позивачів     ОСОБА_11 (який є попереднім власникомземельної ділянки), сторонами погоджено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. 
 
Указаний договір оренди землі від 30 квітня 2012 року був зареєстрований, як передбачено чинним на час його укладення законодавством, у реєстрі 26 жовтня 2012 року за № 712158584010959.
 
Строк дії договору оренди землі від 30 квітня 2012 року складав 12 років.
 
При таких обставинах зазначений договір діяв і на час звернення позивачів з позовом у цій справі до суду у листопаді 2021 року.
 
Сторонами не заперечується, що саме вказаний договір оренди землі від                      30 квітня 2012 року був правовою підставою для оренди спірної земельної ділянки та саме на його виконання сплачувалася орендна плата.
 
Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.
 
При таких обставинах, урахувавши встановлений належними і допустимим доказами факт неукладеності договорів оренди землі від 18 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одного боку та ТОВ «Силікат-1» з іншого боку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що саме договір оренди землі від 30 квітня 2012 року, який ТОВ «Силікат-1» уклало з попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_11 , слід вважати підставою для оренди спірної земельної ділянки на час пред`явлення позовних вимог у цій справі.
 
Таким чином, на час пред`явлення позову ТОВ «Силікат-1» правомірно користувалося земельною ділянкою на підставі  договору оренди землі від 30квітня 2012 року, а позивачами, як власниками землі, не надано доказів на підтвердження наявності перешкод з боку орендаря у користуванні земельною ділянкою. 
 
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Доводи касаційної скарги про неврахування судом попередньої інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2024 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         Є. В. Коротенко
         
        А. Ю. Зайцев
         
        М. Ю. Тітов