ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року	Львів	Справа № 380/1736/25 пров. № А/857/35417/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я.,  Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Кулабухової М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року, головуючий суддя – Лунь З.І., ухвалене о 11:52 год. у м. Львів, повний текст якого складено 23.07.2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - АТ «СЕНС БАНК», про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,-
                                                      В С Т А Н О В И В:
Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС України у Львівській області, третя особа - АТ «СЕНС БАНК», в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №32409/13-01-24-08 від 25.07.2024 року на суму 9319,34 грн; податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №32403/13-01-24-08 від 25.07.2024 року на суму 111832,03 грн; податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №32406/13-01-24-08 від 25.07.2024 року на суму 340,00 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки жодного Додаткового договору від 07.03.2019 року з Банком він не підписував та жодного Повідомлення про прощення боргу від Банку не отримував. Крім того, у податковому розрахунку сум доходу, виплаченого на користь платників податку Банк відобразив суму прощеного позивачу боргу за кредитним договором у розмірі 497 031,20 грн за ознакою доходу «126» (дохід, отриманий як додаткове благо), проте така сума доходу не відповідає дійсності. До спірної суми слід застосовувати пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, якою урегульовано розрахунок суми загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, яка не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Таким чином, відповідач неправильно розраховав збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами та за платежем військовий збір, оскільки базою оподаткування повинна бути сума в розмірі 143 736,42 грн, а не 497 031,20 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській №32403/13-01-24-08 від 25.07.2024 року в частині визначення грошового зобов`язання на суму 63593,06грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 15 898,27 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №32409/13-01-24-08 від 25.07.2024 року в частині визначення грошового зобов`язання на суму 5299,42грн та штрафних (фінансових) санкцій 1324,86 грн; у задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУ ДПС України у Львівській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач – скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі; відповідач –  скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що  оскільки докази повідомлення Банком ОСОБА_1 про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України відсутні, то саме АТ «СЕНС БАНК» повинен виконати всі обов`язки податкового агента щодо суми прощеного боргу ОСОБА_1 – тобто самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із такої суми прощеного (анульованого) боргу. Це унеможливлює донарахування грошових зобов`язань із сплати вказаних податків і зборів ОСОБА_1 .
ГУ ДПС України у Львівській області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач безпідставно посилається на п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки даною нормою врегульовано питання прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, щодо якого було проведено зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому до правовідносин у даній справі вона застосовуватись не може, оскільки зміни валюти зобов`язання не відбувалось.
В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги відповідача заперечив, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у своїй апеляційній скарзі.
Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги позивача заперечив, вважає оскаржене рішення суду незаконним та просив апеляційну скаргу відповідача задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.06.2008 року між позивачем, ОСОБА_1 та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») укладено Договір кредиту №490075036, відповідно до якого кредитор надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 62 834,79 доларів США.
02.11.2015 року ПАТ «АЛЬФА-БАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме: за кредитом – 395 570,68 грн; по відсотках – 58 742,98 грн., а також судовий збір у сумі 6 814,70 грн, відтак в цілому 454 313,66 грн.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.11.2015 року було відкрито провадження у справі № 461/11160/15-ц.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16.01.2017 року у справі №461/11160/15-ц було стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість – 454 313,66 грн, а саме: за кредитом – 395 570,68 грн; по відсотках – 58 742,98 грн.
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року без змін.
Загалом, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК» ухвалено стягнути заборгованість у розмірі 454 313,66 грн., а саме: за кредитом – 395 570,68 грн.; по відсотках – 58 742,98 грн.
Як стало відомо позивачу з відповіді АТ «СЕНС БАНК» від 04.11.2024 року №50930-33.4 6/6, банк стверджує, що 07.03.2019 року між ОСОБА_3 та Банком укладено додаткову угоду, положеннями якої встановлено, що Банк має право у відповідності до ст. 605 ЦК України звільнити Позичальника від подальшого виконання зобов`язань за Договором повністю або частково на розсуд Банку, шляхом направлення Банком відповідного рекомендованого листа (Повідомлення) за місцем проживання Позичальника, вказаному в реквізитах цієї додаткової угоди.
Банк також повідомив, що Банком було прощено (анульовано) ОСОБА_1 борг за Договором кредиту № 490075036 від 04.06.2008 року, вказана сума прощеного (анульованого) боргу зазначена банком в розмірі 497 031,20 грн (17 989,54 дол. США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.04.2020 року).
ОСОБА_1 жодного Додаткового договору від 07.03.2019 року з Банком не підписував та жодного Повідомлення про прощення боргу від Банку не отримував.
Відповідач провів податкову перевірку стосовно позивача, склав акт перевірки від 02.07.2024 року №27822/13-01-24-08 03/2343108916, яким було встановлено, що позивач за 2020 рік не задекларував загальний оподаткований дохід, а саме додаткове благо за ознакою доходу 126, що призвело до заниження податкового зобов`язання.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області було прийнято:
податкове повідомлення-рішення №32409/13-01-24-08 від 25.07.2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (за 2020 рік) на суму 7 455,47 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 863,87 грн;
податкове повідомлення-рішення №32403/13-01-24-08 від 25.07.2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 89 465,62 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 22 366,41 грн;
податкове повідомлення-рішення №32406/13-01-24-08 від 25.07.2024 року, яким застосовано штрафні санкції за платежем у розмірі 340,00 грн. за «несвоєчасне подання та перекручування даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік».
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір податку на доходи фізичних осіб в такому випадку мав би становити 25 872,56 грн (143 736,42 грн (сума додаткового блага, отриманого позивачем) х0,18 (18%)) замість 89 465,62 грн; а розмір військового збору мав би становити 2 156,05 грн (143 736,42 грн (сума додаткового блага, отриманого позивачем) х0,015 (1,5%)) військовий збір, замість 7455,47 грн. Відповідно і штрафні (фінансові) санкції, що встановлені пунктом 123.1 статті 123 ПК, повинні були бути нараховані відповідачем в розмірі 6 468,14 грн (25% від 25 872,56 грн) та 539,01 грн (25% від 2 156,05 грн) відповідно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Так, згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Підпунктами 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Відсутність в підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.
Зокрема, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28.07.2021 року у справі №826/12872/17, від 16.09.2021 року у справі № 826/15158/16, від 16.05.2023 року у справі № 820/880/16, від 18.12.2024 року у справі № 816/208/17.
Крім цього, 07.05.2015 року набув чинності Закон України від 09.04.2015 року №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.
Із системного аналізу правових норм Верховний Суд в постанові від 28.07.2021 року у справі №826/12872/17 дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Отже для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.
В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року, та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, від 19.07.2019 року у справі № 826/4240/18, від 14.11.2019 року у справі №520/10880/18.
Для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини.
При вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати, чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а також, чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.10.2020 року у справі № 640/4857/19.
Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.  Курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Судом встановлено, що ПАТ «АЛЬФА-БАНК» 02.11.2015 року до Галицького районного суду м. Львова було подано позовну заяву, в якій він просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за Договором кредиту №490075036 від 04.06.2008 року в національній валюті – гривні (без зазначення еквіваленту в іноземній валюті).
Тому, валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, а нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.
При цьому позивачем не оскаржувалась визначення валюти у вказаній справі.
Таким чином, курсову різницю по прощеному кредитному зобов`язанню ОСОБА_1 складає 395 570,68 грн (сума боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання (02.11.2015)) - 143 736,42 грн (сума боргу, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. 
Сума в розмірі 143 736,42 грн (395 570,68 грн – 251 834,26 грн) - це розмір перевищення боргу над курсовою різницею, - що є додатковим благом фізичної особи-платника податку, яке підлягає оподаткуванню у відповідності до вимог ПК України.
Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про те, що збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами та за платежем військовий збір, відповідач розрахував неправильно, оскільки базою оподаткування повинна бути сума в розмірі 143 736,42 грн, а не 497 031,20 грн.
При цьому, доводи позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, адже, у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.
При цьому, АТ «СЕНС БАНК» була надана відповідь, що про прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 було повідомлено рекомендованим листом вих. №37995-34-б/ б від 28.04.2020 року. 
Таким чином, суд вважає про те, що банком виконано свій обов`язок щодо повідомлення позивачу про прощення (анулювання) основної суми боргу, тобто дотримання умови, з якою положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України пов`язує обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що  розмір податку на доходи фізичних осіб в такому випадку мав би становити 25 872,56 грн, а розмір військового збору мав би становити 2 156,05 грн, відповідно і штрафні (фінансові) санкції, що встановлені пунктом 123.1 статті 123 ПК, повинні були бути нараховані відповідачем в розмірі 6 468,14 грн (25% від 25 872,56 грн) та 539,01 грн (25% від 2 156,05 грн) відповідно, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року у справі №380/1736/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повний текст постанови складено 25.09.2025 року.