П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/19495/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
15 вересня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №025450010604 від 27.09.2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В задоволені решти вимог позову судом першої інстанції відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених вимог, відповідач - ГУ ПФУ у Вінницькій області, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Позивачка перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
20.09.2023 року позивачка звернулася до територіального органу із заявою про виплату їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Так, за результатами розгляду заяви прийнято рішення № 025450010604 про відмову у призначенні грошової допомоги, з огляду на те, що на день звернення відсутні дані про сплату страхових внесків за серпень 2023 року.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).
Відповідно до п.7.1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно до положень п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909  (надалі - Перелік № 909), незалежно від віку.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7.1  розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок № 1191)
Відповідно до п.2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" і "ж"  статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019  у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17.
Відповідно до п.7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Як встановлено в ході розгляду справи, єдиною підставою для відмови позивачці у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, що передбачена п.7-1 р.ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV є те, що позивачка станом на день досягнення пенсійного віку не працювала на відповідних посадах, а саме відсутні відомості про сплату страхових внесків за серпень 2023 року.
Надаючи оцінку вказаній обставині, судова колегія враховує наступне.
Синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV дозволяє дійти висновку, що вжите дієслово "працювали" не може одночасно перебувати у синтаксичному зв`язку із словосполученням "на день досягнення пенсійного віку", оскільки вжиті у різних часових формах. Так, аби вважатися однорідними членами речення, такі дієслова мали б бути вжиті в однакових особах, числі та часі.
В даному випадку, суд першої інстанції вірно відзначив, що словосполучення "на день досягнення пенсійного віку" ані синтаксично, ані змістовно не пов`язане із дієсловом "мають страховий стаж".
Так, умова, з якою законодавець пов`язує день досягнення пенсійного віку, стосується роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та виникнення права на призначення пенсії за віком.
Верховним Судом у постанові від 15.06.2022 року у справі № 200/854/19-а констатовано, що норма пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV в певній мірі допускає різночитання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Безперечно, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію "якості закону".
Щодо цього критерію у пунктах 11 та 75 Висновку № 11 (2008) Консультативної Ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" зазначено про те, що до числа зовнішніх показників, від яких залежить якість судового рішення, відноситься якість законів, прийнятих законодавчими органами (зокрема, досконалість написання проєктів законів або чіткість у змісті законів, а також відсутність порушень процесуальних правил).
Як зазначено у спеціальному Дослідженні Європейської Комісії "За демократію через право" (Венеційська Комісія; Venice Commission) під назвою "Мірило правовладдя", розроблене і затверджене на 106-й пленарній сесії 1112 березня 2016 року), поняття "право" (law) охоплює не лише конституції, міжнародне право, статутне право та підзаконні акти, а й також де доречно суддєстворене право (judge-made law), як-то норми загального права, всі з яких є зобов`язальної природи. Будь-який припис права має бути доступним і передбачуваним (рішення ЄСПЛ у справах "Achour v. France", заява № 67335/01, п. 42; "Kononov v. Latvia", заява № 36376/04, п. 185).
Відтак, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що визначальним є не факт працевлаштування на відповідній посаді на день досягнення пенсійного віку, а факт виходу на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності.
Окрім того, довідкою КУ "Центр з фінансового обслуговування закладів освіти, сім`ї, молоді, спорту, культури і туризму" від 30.11.2023 №48 підтверджено, що за позивача - викладача КЗ "Станіславчицької школи мистецтв імені Василя Федоровича Циганюка" за липень та серпень 2023 року соціальні внески сплачені у повному обсязі.
Таким чином, відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти, відповідач діяв без врахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення про таку виплату.
При цьому, судова колегія, з огляду на суть та характер спірних відносин, погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушених прав позивача шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 27.09.2023 року №025450010604 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (як територіальний орган звернення) здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.