ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/1345/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 в адміністративній справі №160/1345/25 за позовом  ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                           ВСТАНОВИВ:

20.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 046050022932 від 08 січня 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви №14 від 02.01.2025 року на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки в неї вже виникло право на призначення пенсії по досягненню 50 річного віку, із зарахуванням: 
- до страхового стажу періодів роботи на «підприємстві Шахта «Красноармійська-Західна №1» в/о «Красноармійськвугілля» (нинішня назва ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») з 13.11.1991 року по 31.12.1997 року, з 01.03.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.01.1999 року про 31.12.2001 року; 
- до страхового стажу періодів догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку з 19.11.1993 року по 19.11.1996 року, з 06.04.1998 року по 06.04.2001 року; 
- до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 13.11.1991 року по 23.06.2016 року на підприємстві Шахта «Красноармійська-Західна №1» в/о «Красноармійськвугілля» (нинішня назва ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням стажу роботи на посадах, що передбачені Списком № 2 по досягненню 50 річного віку, рішенням № 046050022932 від 08 січня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на роботах з шкідливими умовами праці за Списком № 2, страхового стажу та ненастанням пенсійного віку. Так, у рішенні зазначено, що страховий стаж складає - 23 роки, з них пільговий стаж за Списком № 2 – відсутній. Беручи до уваги те, що необхідний пільговий та страховий стаж підтверджується відомостями трудової книжки та відповідними довідками, позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 в адміністративній справі №160/1345/25 позов задоволено частково.   Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 046050022932 від 08.01.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 :
- до страхового стажу періодів роботи на «підприємстві Шахта «Красноармійська-Західна №1» в/о «Красноармійськвугілля» (нинішня назва ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») з 13.11.1991 року по 31.12.1997 року, з 01.03.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.01.1999 року про 31.12.2001 року; 
- до страхового стажу періодів догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку з 19.11.1993 року по 19.11.1996 року, з 06.04.1998 року по 06.04.2001 року; 
- до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 13.11.1991 року по 23.06.2016 року на підприємстві Шахта «Красноармійська-Західна №1» в/о «Красноармійськвугілля» (нинішня назва ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне та необ`єктивне дослідження судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 02.01.2025 позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності та рішенням №046050022932 від 08.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
У вказаному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 55 років за наявності страхового стажу не менше 24 років у жінок з них не менше 10 років на роботах з шкідливими умовами праці за Списком № 2.
Страховий стаж заявниці становить - 23 роки, пільговий стаж роботи не підтверджено.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 13.11.1991, оскільки титульний аркуш заповнено з порушенням п. 2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58 - неповна дата народження.
Стаж розраховано відповідно до даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування.
До уваги не взято довідку навчання з 26.11.2001 по 19.03.2002рр., оскільки відсутня кваліфікація.
Також до страхового стажу не зараховано період догляду за дітьми 19.11.1993 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутні дані про отримання паспорту та в заяві не зазначено про здійснення догляду за дитиною.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV.
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до пункту “б” частини 1 статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці,
- за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідна редакція статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” викладена на підставі Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213–VIII.
До вказаних змін пункт “б” частини 1 статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” було викладено у такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема статтю 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5.11.1991 року №1788–XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2.03.2015 року № 213–VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“–„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788–XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2.03.2015 року №213–VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. (пункт 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р.).
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Згідно пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., зокрема застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Також у пункті 4.4. мотивувальної частини рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Так, згідно частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Проте у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.6 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»).
Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Згідно статті 150-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (стаття 152 Конституції України).
Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 вказано, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”).
Вказано, що Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3.10.2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним.
При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Велика Палата Верховного Суду не вважає можливим надавати оцінку положенням Закону № 1058-IV щодо їх відповідності чи невідповідності Конституції України в межах цієї справи, оскільки, як зазначено вище, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності та рішенням №046050022932 від 08.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
У вказаному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 55 років за наявності страхового стажу не менше 24 років у жінок з них не менше 10 років на роботах з шкідливими умовами праці за Списком № 2 та зазначено:
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 13.11.1991, оскільки титульний аркуш заповнено з порушенням п. 2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58 - неповна дата народження.
Стаж розраховано відповідно до даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування.
До уваги не взято довідку навчання з 26.11.2001 по 19.03.2002рр., оскільки відсутня кваліфікація.
Також до страхового стажу не зараховано період догляду за дітьми 19.11.1993 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутні дані про отримання паспорту та в заяві не зазначено про здійснення догляду за дитиною.
Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
По-перше твердження відповідача стосовно того, що титульний аркуш трудової книжки заповнено з порушенням п. 2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58 - неповна дата народження
Порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі -     Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4     Інструкції №58     усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.
Також Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст.44 ЗУ №1058-IV).
Отже, територіальний орган Пенсійного фонду може скористатись своїм правом перевірки даних трудової книжки позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку.
За змістом пункт «ж» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) до стажу роботи зараховується, серед іншого, також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (ч.3 та 6 статті 179 КЗППУ) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
У пункті 11 Порядку №637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:
виписка з трудової книжки;
відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;
інформація із системи персоніфікованого обліку.
Пункт 11 вказаного Порядку №637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2.03.2010 року №233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягненн
дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).
Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За змістом свідоцтвами про народження № НОМЕР_3 від 25.11.1993 та № НОМЕР_4 від 10.04.1998 позивачка є матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
При цьому, відповідач відмовив в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду догляду за дітьми, оскільки відсутні дані про отримання паспорту та в заяві не зазначено про здійснення догляду за дитиною.
Водночас, доказів неправдивості або недостовірності відомостей, що зазначені у вказаному свідоцтві, матеріали справи не містять, відповідач такі не наводить.
Проте, відповідно до пункту 11 Порядку №637 (чинного на час виникнення спірних відносин), час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
Таким чином, надані позивачкою документи є достатніми для зарахування до її страхового стажу періоду догляду за дитиною, а доводи відповідача є безпідставними.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмовляючи зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до трьох років, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 046050022932 від 08.01.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Належним захистом порушених прав позивачки є зобов`язання Гзарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи на «підприємстві Шахта «Красноармійська-Західна №1» в/о «Красноармійськвугілля» (нинішня назва ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») з 13.11.1991 року по 31.12.1997 року, з 01.03.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.01.1999 року про 31.12.2001 року;  до страхового стажу періодів догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку з 19.11.1993 року по 19.11.1996 року, з 06.04.1998 року по 06.04.2001 року; до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 13.11.1991 року по 23.06.2016 року на підприємстві Шахта «Красноармійська-Західна №1» в/о «Красноармійськвугілля» (нинішня назва ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»).
Також, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти обґрунтоване рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області-залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 в адміністративній справі №160/1345/25 -без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов