ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 160/23946/23
адміністративне провадження № К/990/28699/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2025 року (судді Щербак А.А., Баранник Н.П., Малиш Н.І.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області (далі також - Відповідач, ГУ ДПС), у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі також  -   ППР): 
від 14 червня 2023 року №0539649-2416-0416-UA12040030000066040, №0539648-2416-0416-UA12040030000066040, №0539603-2416-0416-UA80000000000210193, №0539570-2416-0416-UA80000000000210193; №0539549-2416-0416-UA80000000000210193, №0539641-2416-0416-UA12020010000033698, №0539640-2416-0416-UA12020010000033698, №0539639-2416-0416-UA12040030000066040, №0539638-2416-0416-UA12040030000066040, №0539551-2416-0416-UA12040030000066040, №0539604-2416-0416-UA12020010000033698; №0539569-2416-0416-UA12020010000033698; №0539550-2416-0416-UA12020010000033698, №0539643-2416-0416-UA12020010000033698, №0539642-2416-0416-UA12020010000033698, №0539646-2416-0416-UA80000000000210193, №0539644-2416-0416-UA80000000000210193, №0539647-2416-0416- UA8000000000021019;
від 13 червня 2023 року №0515014-2416-0416-UA80000000000210193, №0515017-2416-0416-UA12040030000066040; року №0515024-2416-0416- UA12020010000033698; №0515093-2416-0416- UA12020010000033698; №0515028-2416-0416- UA12020010000033698; №0515094-2416-0416-UA12020010000033698; №0515027-2416-0416- UA12020010000033698; №0515092-2446-0416- UA12020010000033698; №0515030-2416-0416-UA12020010000033698; №0515095-2416-0416- UA12020010000033698; №0515031-2416-0416-UA12020010000033698; №0515091-2416-0416- UA12020010000033698; №0515029-2416-0416-UA12020010000033698; №0515013-2416-0416- UA80000000000210193.
Позивач наполягав на безпідставному ухваленні спірних у справі індивідуальних актів, зокрема, з огляду на те, що сумарна календарна кількість днів в податкових періодах 2020, 2021 і 2022 років, за які Позивачу були направлені ППР Відповідача з визначеними сумами з податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, дорівнює 1096 днів, тобто виходить за межі встановленого в пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (далі також - ПК України)  строку давності в 1095 днів. Саме в межах цього строку  за податкові (звітні) періоди (роки) контролюючим органом може бути нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно. За таких обставин вважає протиправними ППР Відповідача за 2020-2021 роки.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 13 листопада 2024 року позов задовольнив частково.
Суд вирішив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 14 червня 2023 року №0539603-2416-0416-UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539570-2416-0416-UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539549-2416-0416-UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539647-2416-0416-UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539646-2416-0416-UA80000000000210193, від 13 червня 2023 року №0515014-2416-0416-UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539645-2416-0416-UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539644-2416-0416-UA80000000000210193, від 13 червня 2023 року №0515013-2416-0416- UA80000000000210193, від 14 червня 2023 року №0539649-2416-0416-UA12040030000066040, від 14 червня 2023 року №0539648-2416-0416-UA12040030000066040, від 13 червня 2023 року №0515017-2416-0416-UA12040030000066040, від 14 червня 2023 року №0539639-2416-0416-UA12040030000066040, від 14 червня 2023 року №0539638-2416-0416-UA12040030000066040, від 14 червня 2023 року №0539551-2416-0416-UA12040030000066040, від 14 червня 2023 року №0539604-2416-0416-UA12020010000033698, від 14 червня 2023 року №0539569-2416-0416-UA12020010000033698, від 14 червня 2023 року №0539550-2416-0416-UA12020010000033698, від 14 червня 2023 року №0539641-2416-0416-UA12020010000033698, від 14 червня 2023 року №0539640-2416-0416-UA12020010000033698, від 13 червня 2023 року №0515024-2416-0416-UA12020010000033698. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2025 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Роблячи висновок про відсутність підстав для скасування усіх податкових повідомлень-рішень, суди обох інстанцій виходили з того, що у разі ненарахування контролюючим органом податку до 1 липня 2021 року за 2020 рік, до 1 липня 2022 року за 2021 рік, та до 1 липня 2023 року за 2022 рік платник податку звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання відповідно до підпункту 266.10.2 пункту 266.10. статті 266 ПК України, тобто до такого платника податку не можуть бути застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Несвоєчасне нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання не звільняє платника податку безпосередньо від цього зобов`язання та від його сплати.
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Як установили суди попередніх інстанцій, Відповідач визначив податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020-2021 роки на підставі ППР, зокрема:
№0539643-2416-0416-UA12020010000033698 від 14 червня 2023 року на суму 4746,62 грн;
№0539642-2416-0416-UA12020010000033698 від 14 червня 2023 року на суму 8040 грн;
№0515093-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 9415,30 грн;
№0515028-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 15948 грн;
№0515094-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 9379,88 грн;
№0515027-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 15888 грн;
№0515092-2446-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 662,40 грн;
№0515030-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 1122 грн;
№0515095-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 665,94 грн;
№0515031-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 1128 грн;
№0515091-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 658,86 грн; 
№0515029-2416-0416-UA12020010000033698 від 13 червня 2023 року на суму 1116 грн.
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Позивач не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, а підставою касаційного оскарження визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Позивач оскаржує ППР, сформовані за податкові періоди 2020 та 2021 роки з тих підстав, що податкові зобов`язання за ними, на його думку, зараховані поза межами строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України.
Покликаючись на норми ПК України, Позивач звертає увагу на те, що для фізичних осіб сума податку на нерухоме майно обчислюється контролюючим органом, який і направляє ППР. Податкове зобов`язання може бути нараховано за податкові (звітні) періоди в межах 1095 днів. Цей строк починається з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом у надісланих ППР. Строк у 2555 днів, передбачений для випадків проведення перевірок за статтями 39 і 39-2 ПК України, до даного випадку не застосовується, оскільки таких перевірок щодо Позивача не проводилося.
На підставі цього, ППР за зобов`язаннями за 2022 рік не оспорюються, оскільки вони були сформовані та надіслані до 1 липня 2023 року відповідно до правил, тоді як ППР за зобов`язаннями 2020 та 2021 роки виходять за межі вищезазначеного строку давності.
Позивач зазначає, що сукупність норм, викладених у підпункті 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 та пункті 102.1 статті 102 ПК України, допускає неоднозначне (множинне) трактування визначення та відліку строків давності. Відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, така неоднозначність має тлумачитися на користь платника податків.
На його думку Відповідач не спростував аргументи Позивача щодо недотримання строку давності при формуванні спірних ППР і не довів правомірність їх формування, що також свідчить на користь позовних вимог Позивача.
За викладених обставин і підстав вважає ухвалені у справі №160/23946/23 оскаржувані судові рішення в частині, якою було відмовлено у задоволенні позовних вимог, необґрунтованим і незаконним, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
За результатом касаційного розгляду Позивач просить скасувати ухвалені у справі №160/23946/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025  року в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а також зробити висновок щодо перебігу строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, при застосуванні даної норми та норми підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України у правовідносинах, що виникають при нарахуванні контролюючим органом фізичній особі податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
3.2. Позиція Відповідача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)
З доводами касаційної скарги Відповідач не згоден, оскільки вважає, що судом першої та апеляційної інстанції правильно встановлені обставини справи, досліджено всі докази та надано їм належну оцінку, ухвалено судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, є право на нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України. В той час як у разі не нарахування контролюючим органом податку в межах цього періоду, платник податку звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання відповідно до підпункту 266.10.2 пункту 266.10. статті 266 ПК України, тобто до такого платника податку не може бути застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, що не є рівнозначним поняттю звільнення від сплати такого податку.
Відповідач звертає увагу й на норми ПК України, згідно з якими перебіг 1095-денного строку давності, передбаченого статтею 102 ПК України, був зупинений з 18 березня 2020 року до останнього календарного дня (включно), в якому завершується дія карантину. Крім того, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану, зупинений був перебіг строків, визначених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо, відмовивши у позовних вимогах.
Відтак відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, й на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Надаючи правову оцінку висновкам судів попередніх інстанцій у контексті застосування норм права, суд звертає увагу на те, що ключовим для цілей розв?язання спору є питання чи здійснено нарахування податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 та 2021 рік  в межах строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їхні права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їхніх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначає, що платниками  податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Як передбачено підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:
а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до підпункту 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Разом з тим, усталеним є підхід Верховного Суду згідно з яким винесення податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно підпункту 266.10.1, пункту 266.10 статті 266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування (зокрема постанова від 23 січня 2025 року у справі № 160/568/24).
Разом з тим, підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статі 266 ПК України передбачено, шо Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Разом з тим, Позивач залишив поза увагою, що Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 18 березня 2020 року) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
В подальшому процитована норма пункту 52-2 Підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України змінена Законом України від 13 травня 2020 року № 591-IX, а саме слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України від 03 березня 2022 року №2118-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану", який набрав чинності 7 березня 2022 року (далі - Закон № 2118-IX).
Законом № 2118-IX підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 69, зокрема підпунктом 69.9 установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
12 травня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2260-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" (далі - Закон № 2260-IX, набрав чинності 27 травня 2022 року), який зупинив дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнив статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".
Законом України від 3 листопада 2022 року № 2719-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу" (набрав чинності 25 листопада 2022 року) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім,
дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків;
строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені;
строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки;
строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу;
строків подання та розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбачених підпунктом 56.23.3 пункту 56.23 статті 56 цього Кодексу.
В подальшому Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (набрав чинності 01 серпня 2023 року, тобто вже навіть після ухвалення спірних у справі ППР) пункт 102.9 статті 102 виключено.
Так, у постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 320/15639/23 Верховний Суд  виснував, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи зупинявся:
- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17 березня 2022 року по 27 травня 2022 року норма діяла без виключень, а з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року - з виключеннями щодо випадків, передбачених Податкового кодексу України.         
Разом з тим, Позивач покликаючись на те, що він у 2023 році був вільний від виконання зобов`язань з сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, а Відповідач пропустив строк нарахування йому податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не врахував законодавчого зупинення строків з 2020 року.
Наведене у сукупності виключає скасування оскаржуваних судових рішень адміністративних судів попередніх інстанцій з наведених Позивачем підстав касаційного оскарження - пункти 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
У цьому випадку скаржник не довів, а колегія суддів не встановила неправильного застосування судами норм матеріального права або порушення судами норм процесуального права, які б могли слугувати підставою для задоволення позовних вимог та касаційної скарги зокрема.
Аналіз матеріалів справи, встановлених судами попередніх інстанцій обставин та правових норм при застосуванні до спірних правовідносин не дає підстав вважати, що суди попередніх інстанцій зробили необґрунтовані висновки щодо недоведеності  невідповідності частині другій статті 2 КАС України податкових повідомлень-рішень, якими нараховані зобов`язання з податку за 2020-2021 роки, з приводу правомірності яких, зокрема, виник спір, та в частині відмови у задоволенні позову ухвалили рішення, що не відповідають вимогам законності та обґрунтованості.
4.2. Висновки за результатами касаційного перегляду
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Доводи, наведені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).
Переглянувши оскаржувані судові рішення у цій справі у межах доводів касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2025 року -  без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                       Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                                                           О.В. Білоус

                                                                                                                                   І.Л. Желтобрюх