Номер провадження: 22-ц/813/801/25 
Справа № 496/4621/22
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», який в подальшому уточнила, та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача: 
- 30 000 грн недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди; 
- 90 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.
В обґрунтування позову зазначено, що 02.09.2022 року близько 22:58 год. в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП, ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер. 
ОСОБА_1 являється мамою загиблого ОСОБА_4 , а тому у зв`язку з його смертю, позивачці спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 578563, який діяв на момент настання ДТП. 
03.09.2020 року за фактом настання ДТП, було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160000000974 та розпочате досудове розслідування. На момент подачі даної позовної заяви кримінальне провадження № 12020160000000974 від 03.09.2020 року закрито та винесено постанову про закриття кримінального провадження.
В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно не надано позивачу, жодних доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за ст. 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. 
Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від ТДВ «СК «Гардіан». Таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача і ніхто не може їй вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. ОСОБА_1 вирішила спочатку у досудовому порядку спробувати отримати належне їй страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду. 
31.01.2022 року представником за довіреністю Мелех Д.О. було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились: 60 000 грн - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою матері загиблого; 180 000 грн - страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого. 
10.02.2022 року відповідач надав відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якій повідомив, що всі необхідні документи по справі зібрані та необхідності в отриманні додаткових документів по справі не вбачається. 
17.02.2022 року представником позивача було надіслано на адресу відповідача заяву про доручення документів, а саме оригіналу довідки форми ОК-5 відносно ОСОБА_4 
16.06.2022 року на банківські реквізити представника позивача по довіреності Мелех Д.О. відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 30 000 грн, що складає 50% від вимоги виплати страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди. 
Станом на 30.09.2022 року, позивачем та представником позивача не отримано від відповідача жодного листа про прийняте рішення страховиком та вчинені дії останнього з метою вчасного здійснення виплати страхового відшкодування потерпілим. Відповідач безпідставно та незаконно відрахував від суми належного страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 30 000 грн - 50% та проігнорував вимогу позивача про здійснення виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, чим порушив законні права та інтереси позивача, не виплативши їй у повному обсязі належне страхове відшкодування. 
ТДВ «СК «Гардіан» визнав дану подію страховим випадком, оскільки здійснив часткову виплату страхового відшкодування, що належить ОСОБА_1 . Пунктом 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого ОСОБА_4 входили: мати ОСОБА_4 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у 2020 році у місячному розмірі: з 1 січня - 5000 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 60 000 грн. Відповідач частково визнав вимоги позивача та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 30 000 грн. 
Позивач зазначає, що є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. Пунктом 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач просить стягнути суму страхового відшкодування по втраті годувальник в мінімальному розмірі. Враховуючи ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника становить 180 000 грн. Оскільки донька загиблого - ОСОБА_6 на момент смерті ОСОБА_4 являється неповнолітньою, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, що належить ОСОБА_1 становить 90 000 грн (1/2 частки), який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого на двох осіб (180 000/2 = 90 000 грн).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , призначене на 28.10.2025 року на 14:00 год. не з`явилися, про причини не явки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали, ініціативи взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку не виявили.
Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Черняковський Андрій Вячеславович не заперечував проти розгляду справи за фактичної явки.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки інші учасники справи будучи належним чином повідомленими в судове засідання 28.10.2025 року о 14:00 год. не з`явилися, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та її представника при таких обставинах не є порушенням прав позивача та її представника щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові  Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокремасправу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 , що вона є особою, яка має право на відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України після смерті повнолітнього сина.
Крім того, в діях загиблого ОСОБА_4 наявна груба необережність, його дії є прямим наслідком настання ДТП і тому відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону є підставою для розподілу розміру страхового відшкодування. ТДВ «СК «Гардіан» прийнявши рішення про здійснення страхової виплати у розмірі 50%, а саме у розмірі 30 000 грн., діяло відповідно до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги представника позивача про стягнення недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
Проте, повністю погодитися з усіма такими висновками районного суду колегія суддів не може.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Кіровською сільською радою Комінтернівського району Одеської області.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 503 та довідкою про причину смерті (до форми № 106/о № 503, видається для поховання) від 04.09.2020 року, виданими Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи.
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Іллінською сільською радою Біляївського району Одеської області.
Станом на 02.09.2020 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ТДВ «СК «Гардіан», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 0578563.
03.09.2020 року ОСОБА_3 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.09.2020 року о 22:55 год. в м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 7, за його участю та за участю пішохода ОСОБА_4 
03.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020160000000974 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, яка сталася 02.09.2020 року о 22:58 год. в м. Одесі, по вул. Ак. Заболотного, за участю автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним витягом.
27.09.2021 року за вих. №001549/21 директор ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування для матері потерпілого - ОСОБА_1 у розмірі 60 000 грн. - моральна шкода та 180 000 грн. - відшкодування на утримання.
Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області А.Ю. Романенко від 30.09.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12020160000000974 від 03.09.2020 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. У вказаній постанові зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,2 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові відповідно до живих осіб могла відповідати стану середнього ступеню алкогольного сп`яніння. Водій автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом зупинки автомобіля із застосуванням екстреного гальмування. Постанова сторонами не оскаржувалася.
14.01.2022 року між адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» в особі керуючого партнера Мелех Д.О. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж 683/598/, що підтверджується витягом з нього.
Відповідно до довідки Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області № 23/07-13 від 17.01.2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зареєстрований та проживав по день смерті син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ОСОБА_4 працював на підприємстві ТОВ «Київське» на посаді - фахівець з контролю та обліку, з окладом 4218 грн. на місяць. За період роботи з 05.06.2020 року по 02.09.2020 року його заробітна плата склала 14608,05 грн., а саме: у червні 2020 року - 3778,40 грн.; у липні 2020 року - 4723 грн.; у серпні - 4723 грн., у вересні 2020 року - 1383, 65 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Київське» № 004 від 18.01.2022 року.
ОСОБА_1 потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні у свого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначено у акті про засвідчення факту перебування на утриманні від 18.01.2022 року, який підписаний сусідами позивача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
25.01.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.09.2022 року о 22:58 год. в м. Одеса, за участю автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 .
25.01.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, у розмірі 60 000 грн.
25.01.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків), у розмірі 180 000 грн.
У формі ОК-5 від 09.02.2022 року містяться дані про суми заробітку ОСОБА_4 для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплату страхових внесків. Так у період з 2003 року по 2020 рік ОСОБА_4 було нараховано: у 2003 році - 1137,05 грн.; у 2004 році - 2662,07 грн.; у 2005 році - 2752,14 грн.; у 2006 році - 3928,10 грн.; у 2009 році - 9764,85 грн.; у 2010 році - 17409,94 грн.; у 2011 році - 22633,11 грн.; у 2012 році - 18261,08 грн.; у 2013 році - 32809,85 грн.; у 2014 році - 39902,94 грн.; у 2016 році - 12168,85 грн.; у 2017 році - 36155,09 грн.; у 2018 році - 45881,44 грн.; у 2019 році - 53050,89 грн.; у 2020 році - 30483,67 грн.
ОСОБА_1 у період з 01.07.2003 року по 31.05.2007 року отримувала пенсію по інвалідності 3 групи. З 01.01.2011 року позивач отримує пенсію за віком, довічно, що відображено у копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 .
10.02.2022 року за вих. № 10/02/22/11 директором департаменту врегулювання страхових випадків ТДВ «СК «Гардіан» - В.А. Бадрак було надано відповідь адвокату Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 на його адвокатський запит від 04.02.2022 року, та повідомлено про те, що всі необхідні документи по справі зібрані та необхідності в отриманні додаткових документів по справі не вбачається, справа перебуває на розгляді. Зазначено, що ТДВ «СК «Гардіан» отримало повідомлення ОСОБА_3 про ДТП.
16.02.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування, в якій просив долучити до справи оригінал довідки ОК-5 відносно ОСОБА_4 .
Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 4499/06.2-28 від 22.02.2022 року надано відповідь адвокату адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» Д. Мелеху на його адвокатський запит від 25.01.2022 року № 36120, в якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки наявності актових записів цивільного стану виявлено наступні актові записи: - № 17 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; - № 6 про шлюб ОСОБА_13 . Є відмітка про розірвання шлюбу на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 01.11.2011 року у справі № 2-694/2011. Повідомлено, що за результатами відповідної перевірки, актових записів про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено.
ТДВ «СК «Гардіан» були перераховані грошові кошти на рахунок Мелех Д.О. у розмірі 30 000 грн., призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту № G-10202-1 за пошкоджений ТЗ, витрати на поховання, моральна шкода, власник ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 3272 від 16.06.2022 року.
ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Малиновське об`єднане управління ПФУ в м. Одесі і отримує пенсію за віком, а саме: у вересні 2019 року та жовтні 2019 року у розмірі 2547,47 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 2652,27 грн., з грудня 2019 року по березень 2020 року у розмірі 2667,81 грн., у квітні 2020 року у розмірі 3667,81 грн.; у травні 2020 року та червні 2020 року у розмірі 2923,44 грн., у липні 2020 року та серпні 2020 року у розмірі 2938,98 грн., всього - 33811,10 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 14.09.2022 року.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року по справі №523/13813/21 встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внесені наступні зміни в актовий запис № 947 складний 22.03.2018 року Суворовським районний у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : - змінено прізвище дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_9 » на « ІНФОРМАЦІЯ_9 »; - в графі відомості про батька вказано « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України». Зі змісту рішення вбачається, що матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_16 . Рішення набрало законної сили 07.03.2023 року.
03.04.2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_16 зверталася до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою по справі № G-10202 на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років), у розмірі 90 000 грн. (1/2 частина, що належить дитині загиблого).
Відповідно до страхового акту № G-10203-1 ТДВ «СК «Гардіан» було визначено розмір страхового відшкодування, яке належить сплатити ОСОБА_16 , у сумі 90 000 грн.
ТДВ «СК «Гардіан» були перераховані грошові кошти у сумі 90 000 грн. на рахунок ОСОБА_16 , призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту № G-10203-1 за пошкоджений ТЗ, витрати на поховання, моральна шкода, власник ОСОБА_16 ; страхове відшкодування по справі ОСОБА_4 (утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 ), без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 175825 від 01.06.2023 року.
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпек. (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Згідно п.36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. (п. 27.1. ст. 27 Закону).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 51 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу  позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
У відповідності до ч. 3 цієї ж статті до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Як вбачається з матеріалів справи позивач подав змінену позовну заяву, в якій просив розглядати лише його позовні вимоги, які викладені у зміненій позовній заяві, зокрема просила стягнути на свою користь з відповідача страхове відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, у розмірі 90 000 грн., виключивши таким чином із свого зміненого позову вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
Дана уточнена позовна заява була прийнята судом, про що міститься посилання в оскаржуваному судовому рішенні, але суд першої інстанції помилився у сутності змінених вимог, які стосувались не лише зміни розміру вимоги про стягнення шкоди, завданою смертю потерпілого з 180 000 грн., які були заявлені первісно, до 90 000 грн., а й кількості заявлених вимог, які були зменшені позивачем з 2-х первісних вимог до однієї шляхом виключення з позову вимоги про відшкодуванні моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
Враховуючи наведене у суду не було підстав для розгляду та вирішення по суті вимоги про відшкордуввання моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, у зв`язку з чим рішення суду у мотивувальній частині підлягає зміні шляхом виключення з неї мотивування, обгрутування та висновку суду щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
Що стосується вимоги про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, у розмірі 90 000 грн., то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується, зокрема, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом довічно.
За змістом ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Згідно з роз`ясненнями, наведених у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті.
Зокрема, у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону № 1105-XIV мають: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
З аналізу наведеного вбачається, що для визнання матері загиблого ОСОБА_4 . ОСОБА_1 , яка є пенсіонеркою, такою, що має право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, зокрема, потрібно довести, що частка заробітку загиблого сина позивачки, яка припадала на саму позивачку, була основним і постійним джерелом її існування.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.
В матеріалах справи міститься довідка від 14.09.2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Малиновське об`єднане управління ПФУ в м. Одесі і отримує пенсію за віком, а саме: у вересні 2019 року та жовтні 2019 року у розмірі 2547,47 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 2652,27 грн., з грудня 2019 року по березень 2020 року у розмірі 2667,81 грн., у квітні 2020 року у розмірі 3667,81 грн.; у травні 2020 року та червні 2020 року у розмірі 2923,44 грн., у липні 2020 року та серпні 2020 року у розмірі 2938,98 грн., всього - 33811,10 грн. або в середньому за цей період 2817 грн. 59 коп.
Таким чином, судом встановлено, що розмір доходів позивача у 2020 році був більшим, ніж встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Як вбачається з довідки Пенсійного Фонду України ОСОБА_4 1982 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , протягом 2019 року працював та отримав дохід у загальному розмірі 53 050 грн. 89 коп. або в середньому 4 420 грн. на місяць (53 050, 89/12), а протягом січня - серпня 2020 року включно - 30 483 грн. 67 коп. або в середньому 3 810 грн. 46 коп. на місяць (30 483,67/8). А всього за 2019 -2020 роки середній дохід ОСОБА_4 становив 4 115 грн. на місяць.
Таким чином різниця між доходом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 протягом 2019- вересня 2020 років становить в середньому на місяць близько 1298 грн. (4 115- 2817,59), у зв`язку з чим частка з різниці у доході, яка математично припадає на позивача становить 649 грн. на місяць ( 1298/2), що у порівнянні з розміром пенсії самої позивачки 2817 грн. в середньому на місяць, не перевищує 23%.
Тобто частка заробітку загиблого сина позивачки, яка припадає на саму позивачку не перевищувала 23% від розміру пенсії самої позивачки, що не може вважатися основним джерелом існування позивачки.
Що стосується оцінки чи було утримання позивачкип з боку сина постійним, то на підтвердження цього позивачем надано лише акт, складений самою позивачкою про те, що вона потребувала утримання, оскільки розмір її доходів був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_4 , що підписано особами, які зазначені в акті, як сусіди з вказівкою паспортних даних цих осіб без засвідчення їх підписами органом місцевого смоврядування або старостою села Іллінка, де мешкає позивач.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначені в даному акті відомості про перевищення необхідних витрат позивача над її доходами та про утримання її сином не можуть бути взятими до уваги незважаючи на підписи осіб, які зазначені в акті, як сусіди, оскільки:
Акт не містить точного розміру витрат позивача та її доходів.
Особи, які підписали акт не встановлені, їхні підписи в органі місцевого самоврядування не завірені, відомості про обізнаність сусідів про точні суми доходів позивача та її витрат в акті не наведені, а до самого акту позивачем не додано первинних документів на підтвердження витрат та документів про їхню необхідність (висновок лікарської комісі або лікаря про перелік небхідних ліків та медичних процедур на постійній основі, необхідних для підтримання здоров`я тощо).
Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, пославшись на відсутність підтверджуючих доказів щодо перебування позики на утриманні померлого сина за свого життя та наявності у неї потреби в матеріальній допомозі, а також, що допомога виходячи з доходів померлого сина на її утримання була основним і постійним джерелом її існування.
Так, основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент ДТП отримувала пенсію за віком, тобто була непрацездатною, а розмір її пенсій перевищував прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становив 2938,98 грн. 
Матеріали цивільної справи не містять письмових доказів на підтвердження звернення позивачки до органів Пенсійного фонду України та інших органів соціального захисту з приводу призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про недоведеність позивачем того, що вона потребувала утримання від сина, що це утримання їй дійсно надавалось і що воно було основним і постійним джерелом її доходу. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні та виключенню з мотивувальної частини рішення мотивування, обґрунтування та висновку суду щодо вимоги про стягнення з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 моральної шкод, в іншій частині рішення слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 грудня 2023 року - змінити та виключити з мотивувальної частини рішення мотивування та обгрунтування щодо вимоги про стягнення з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 07.11.2025 року.

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Л.В. Вадовська

                                                                               Є.С. Сєвєрова