ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                     
 
17 вересня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 569/24170/23
провадження № 61-1357св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова Микити Дмитровича на додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовну заяву АТ «Акцент-Банк» мотивувало тим, що між ним та ОСОБА_1            08 квітня 2016 року укладений кредитний договір б/н.
Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, станом на           18 жовтня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 111 924,29 грн, яка складалась із: 67 249,56 грн - заборгованість за кредитом; 44 674,73 грн - проценти. 
 
АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 924,29 грн та судові витрати.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого        2024 року задоволено позов АТ «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2016 року б/н у розмірі 111 924,29 грн, станом на 18 жовтня 2023 року, яка складається із: 67 249,56 грн - заборгованість за кредитом; 44 674,73 грн - проценти.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк» 2 684,00 грн судових витрат.
 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Курлапова М. Д. про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 569/24170/23 задоволено. Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному порядку.
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 67 249,56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» сплачений судовий збір 
у розмірі 1 610,40 грн.
 
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова О. М. про ухвалення додаткового рішення у справі № 569/24170/23 за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3 000,00 грн. 
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2024 року           в оскаржуваній частині змінено, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом з 67 249,56 грн на 44 239,17 грн.
У решті оскаржене рішення залишено без змін.
Здійснено перерозподіл судових витрат, стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 41,17 грн судового збору.
 
Додатковою постановою Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року        у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова М. Д. про стягнення з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 65 000,00 грн відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволені клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції встановив, що договір про надання правничої допомоги б/н між ОСОБА_1 та адвокатом Курлаповим М. Д., укладений                 18 липня 2024 року, не був поданий до прийняття постанови, а обґрунтувань поважності причин його неподання апелянт не надав. 
 
Отже, сторона відповідача без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції, тому згідно з частиною першою статті 246 ЦПК України відсутні підстави вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення в суді апеляційної інстанції.
 
При цьому суд апеляційної інстанції застосував правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23). 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 

 
У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Курлапов М. Д. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про задоволення заяви про ухвалення витрат на правничу допомогу.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
03 лютого 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження                           у справі, витребувано її матеріали із Рівненського міського суду Рівненської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У лютому 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) та у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2108 року у справі № 910/4881/18, від 15 травня 2020 року у справі № 910/5410/19,                         від 06 жовтня 2020 року у справі № 922/376/20, від 30 вересня 2021 року у справі № 918/853/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20 (провадження № К/9901/6167/21) та інші.
 
Розгляд справи, яка є предметом касаційного перегляду, проведено за правилами спрощеного позовного провадження.
Заявник указує, що в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, отже, вимога про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватись на сторону у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. У такому разі підлягає застосуванню інша вимога про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У випадку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, коли проведення судових дебатів процесуальним законом взагалі не передбачено, учасник справи має дотримуватися встановленого п`ятиденного строку для подання заяви про розподіл судових дебатів та доказів понесення таких витрат, а у разі його пропуску, 
належним чином обґрунтувати поважність причин.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У січні 2025 року АТ «А-Банк» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Курлапов М. Д. залишити без задоволення, додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року - без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 визначено, що попередній розрахунок суми судових витрат становить 60 000,00 грн на професійну правничу допомогу та 5 000,00 грн компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Також вказано, що заява про розподіл судових витрат та докази будуть надані                у порядку, визначеному частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат         Курлапов М. Д., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області                   від 26 червня 2024 року до розгляду на 05 грудня 2024 року в приміщенні Рівненського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.
 
10 грудня 2024 року до Рівненського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова М.Д. за змістом якої апелянт просить стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи № 569/24170/23, у розмірі 65 000,00 грн. Долучено докази на підтвердження судових витрат.
До заяви про розподіл судових витрат апелянт долучив: договір про надання правничої допомоги від 18 липня 2024 року б/н за яким фіксований розмір гонорару становить 65 000,00 грн; акт наданих послуг від 09 грудня 2024 року на суму 65 000,00 грн; детальний опис робіт згідно з яким надані такі послуги: 1) зустріч, консультація клієнта, роз`яснення, узгодження правової позиції; 2) ознайомлення з матеріалами справи; 3) підготовка, складання та подання до суду апеляційної скарги; 4) підготовка, складання клопотань/заяв/документів процесуального характеру.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначив абзац 4 пункту 5 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова М. Д. підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                       і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає. 
 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала: 
«- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);
- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц);
- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18)».
 
Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141, частині першій статті 246 ЦПК України.
 
У постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження                           № 61-4799св23) Верховний Суд зробив висновок щодо питання застосування частини восьмої статті 141, частини першої статті 246 ЦПК України за обставин, коли докази на підтвердження розміру судових витрат з надання професійної правничої допомоги фізично існували на момент закінчення судових дебатів (до ухвалення судового рішення), однак їх було надано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення без обґрунтування поважних причин неподання до закінчення судових дебатів у справі, відповідно до якої: 
- у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів                          не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; 
- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
 
При цьому Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25), повернувши відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 909/399/24, вказала: «Натомість з матеріалів справи № 909/399/24 вбачається, що у відзиві від 07 січня 2025 року на апеляційну скаргу відповідач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та зазначив про надання відповідних доказів у передбачені процесуальним законом строки. 
Протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору       від 12 березня 2025 року, а саме 16 березня 2025 року, подав заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази, що підтверджують заявлений розмір судових витрат (зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надання послуг, прибутковий касовий ордер), сформовані 14 березня 2025 року, а отже, після 12 березня 2025 року, що й зумовило відсутність підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви відповідача апеляційним судом у зв`язку з необхідністю обґрунтування відповідачем поважних причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі». 
 
Велика Палата Верховного Суду вважала, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17 (див. пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження       № 14-382цс19).
 
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 922/376/20 (пункті 4.2.4 постанови), на яку як на підставу касаційного оскарження послався заявник, сформульовано правовий висновок щодо застосування положень частини восьмої статті 129 ГПК України: «Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини восьмої статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні». 
 
Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141 ЦПК України.

 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року призначено справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката            Курлапова М. Д., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області                   від 26 червня 2024 року до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що представник відповідача у апеляційній скарзі вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції.
 
Протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору       від 05 грудня 2024 року, а саме 10 грудня 2024 року, представник ОСОБА_1 -адвоката Курлапов М. Д., подав заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази: договір про надання правової допомоги, датований 18 липням 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг, складений та підписаний сторонами 09 грудня 2024 року, що підтверджує надання/отримання послуг та заявлений розмір судових витрат.
Ухвалюючи додаткову постанову про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова М. Д. про ухвалення додаткового судового рішення, суд апеляційної інстанції виснував, що сторона відповідача без поважних причин не подала усі докази, оскільки на момент подання апеляційної скарги вже був укладений договір про правничу допомогу та надано весь обсяг послуг (фіксований розмір гонорару адвоката).
 
Колегія суддів уважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції суперечать мотивувальній частині оскаржуваної додаткової постанови, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні заяви представника відповідача з мотивів необхідності обґрунтувати поважність причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі (порушення стороною процесуального закону), що тягне за собою залишення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу без розгляду, а не відмову в задоволенні заяви по суті. 
 
Наслідком подання процесуальних заяв поза встановленими строками, згідно статті 126 ЦПК України, є залишення їх без розгляду. 
 
Оскільки апеляційний суд допустив взаємовиключні висновки мотивувальної                          і резолютивної частин судового рішення, то суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне судове рішення. 

 
 
Отже, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню                                   з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката             Курлапова М. Д. про ухвалення додаткового судового рішення, суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на дату складення акта приймання-передачі наданих послуг, урахувати, що розгляд справи в апеляційній інстанції відбувався в порядку спрощеного позовного провадження та врахувати висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 21 липня 2025 року № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) щодо застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України у поєднанні з частиною першою статті 246 ЦПК України; висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі                 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) щодо відшкодування гонорару, визначеного у фіксованому розмірі; висновки, викладені у пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), висновки, викладені у пункті 4.2.4 постанови                           Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 922/376/20 щодо подання доказів розміру понесених судових витрат у спрощеному позовному провадженні. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд                            не дослідив зібрані у справі докази.
 
За таких обставин, оскільки порушення норм процесуального права допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, додаткова постанова суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курлапова Микити Дмитровича задовольнити частково.
 
Додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,      є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Д. Д. Луспеник

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
                                                                                                        Б. І. Гулько

 
                                                                                                        Г. В. Коломієць

 
                                                                                                        Р. А. Лідовець