ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 638/17380/19
провадження № 61-9076св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Курила О. М., Мальованого Ю. М., і ухвалив таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.
2.           На обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» зазначало, що 21 серпня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № А020196 (Ф2329/08-08), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 94 600,00 дол. США зі сплатою 15,2 % річних та з терміном погашення до 20 серпня 2029 року.
3.           На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором 21 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 .
4.           У листопаді 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу та договір про відступлення прав за договорами іпотеки, за умовами яких ПАТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права вимоги за кредитним договором                  від 21 серпня 2008 року та договором іпотеки від 21 серпня 2008 року, укладеними з ОСОБА_1 .
5.           Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 
від 20 вересня 2012 року у справі № 2-1078/11 позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196                 (Ф 2329/08-08) у загальному розмірі 147 250,15 дол. США, що еквівалентно 
1 174 835,32 грн.
6.           04 червня 2013 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-2933/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Кредобанк» зазначеної заборгованості за кредитним договором 
від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08).
7.           Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року у справі № 646/6740/13-ц заяву ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами № 2-2933/2011, виданими 04 червня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
8.           Виконавчий лист від 04 червня 2013 року № 2-2933/2011 пред`явлено до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та 28 січня 2016 року відкрито виконавче провадження 
№ 49941084, замінено стягувача з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».
9.           Позивач зазначав, що оскільки заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2012 року у справі № 2-1078/11 виконано не було, кредит не погашено, було прийнято рішення задовольнити вимоги за кредитним договором у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з пунктами 5.3, 5.4 договору іпотеки. Однак, з інформаційної довідки від 24 червня 2019 року з відомостей про реєстрацію права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стало відомо, що предмет іпотеки: квартира 
АДРЕСА_1 , належить не іпотекодавцю ОСОБА_1 , а іншій особі - ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4960, виданий 27 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л. П.
10.        Таким чином, ОСОБА_1 відчужив предмет іпотеки без згоди товариства, як іпотекодержателя, що свідчить про порушення частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 586 Цивільного кодексу України та пунктів 4.1.4, 4.1.5 договору іпотеки. Крім того, зміна власників спірного нерухомого майна відбувалася всупереч наявності записів про заборону відчуження і про іпотеку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек.
11.        Вважав, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» зобов`язання іпотекодавця за договором іпотеки перейшли до ОСОБА_2 , як нового власника предмета іпотеки, проте відповідачі цього факту не визнають.
12.        Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» просило суд визнати за товариством права іпотекодержателя, які визначені положеннями закону та умовами договору іпотеки від 21 серпня 2008 року, у тому числі право задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором
від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед товариством за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08)
у розмірі 147 250,15 доларів США, що еквівалентно 3 632 639,55 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 серпня 2008 року - на вищевказану квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій
13.        Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 
2023 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» відмовлено. 
14.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не набув права власності на спірну квартиру, яке згідно з пунктами 1.3, 2.1.1 договору іпотеки він повинен був зареєструвати у майбутньому, вона не стала предметом іпотеки. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, докази недобросовісності дій останнього відсутні. Крім того зазначено, що у зв`язку з пред`явленням позову про стягнення кредитної заборгованості                           ПАТ «Кредобанк» змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і з моменту набрання чинності заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня                     2012 року у справі № 2-1078/11 почався перебіг строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 , а тому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» пропустило позовну давність при зверненні до суду з позовом у цій справі.
15.        Постановою Харківського апеляційного суду від 06 червня 2023 рокуапеляційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено. Визнано за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 21 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасовою Н. А., зареєстрованим в реєстрі за № 1826, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , стосовно іпотечного майна - квартири АДРЕСА_2 . Звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 21 серпня 2008 року, а саме: на квартиру  
АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, що належить ОСОБА_2 , на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» шляхом продажу на прилюдних торгах у порядку примусового виконання рішення, в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 01 серпня 2008 року № А020196 (Ф2329/08-08) у розмірі 147 250,15 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у сумі 4 405 грн з кожного. Зупинено виконання постанови суду у частині реалізації предмета іпотеки на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення.
16.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири. Судом не ураховано, що момент придбання зазначеного нерухомого майна у реєстрі містилась інформація щодо його обтяження іпотекою. Вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про визнання прав іпотекодержателя є обґрунтованими. З огляду на те, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) не виконано, обґрунтованими є також вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення такої кредитної заборгованості. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконані, рішення суду про стягнення заборгованості перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі. 
17.        Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
18.        Скасовуючи судове рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вважав, що посилання апеляційного суду на те, якщо позовна давність пропущена, але зобов`язання не виконано, то вимоги кредитора мають бути задоволені у будь-якому випадку не узгоджуються із суттю інституту позовної давності. Невиконане зобов`язання переходить у статус натурального зобов`язання зі всіма його наслідками. Зазначено, що при новому розгляді справи слід перевірити доводи ОСОБА_2 щодо пропуску ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» строку позовної давності та доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він довідався лише 24 червня 2019 року.
19.        Постановою Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року змінено. У задоволенні позову ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з мотивів, викладених у цій постанови. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
20.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки станом на момент придбання спірної квартири ОСОБА_2 і до теперішнього часу вона перебуває під обтяженням, а боржник не виконав свого зобов`язання за кредитним договором, як і рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то обґрунтованими є вимоги позивача про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.
21.        Водночас, з огляду на те, що у зв`язку з пред`явленням позову про стягнення заборгованості ПАТ «Кредобанк» змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, тому з моменту набрання чинності рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова             від 20 вересня 2012 року почався перебіг позовної давності. Враховуючи зазначене, а також те, що з червня 2013 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було відомо про наявність рішення та виконавчого провадження, пред`явлений ним позов у листопаді 2019 року не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском позовної давності.
Узагальнені доводи касаційної скарги
22.        16 липня 2025 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 
2025 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
23.        Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі № 127/12920/23, від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України). Також зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, не надали їм належної правової оцінки та встановили обставини на підставі неналежних доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
24.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті, зокрема, подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу з метою дотримання норм права. Вважає, що факт порушення права кредитора відбувся 27 грудня 2013 року (право власності на предмет іпотеки перейшло до іншої особи), а ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» дізналося, що власником предмета іпотеки є не іпотекодавець ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 24 червня 2019 року, отримавши відповідну інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171439419 від 24 червня 2019 року.
25.        ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не надав оцінки заяві про наявність поважних причин пропущення позовної давності. Не врахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що товариству було відомо про ОСОБА_2 , як нового власника предмету іпотеки, до 24 червня 2019 року. Водночас, порушене право було захищено судовим рішенням у справі за позовом до позичальника ОСОБА_1 , який є іпотекодавцем (рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2012 року у справі №2- 1078/11). Тобто                                            до 24 червня 2019 року товариство вважало, що саме ОСОБА_1 (позичальник та іпотекодавець) є особою, яка порушила його права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
26.        Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
27.        Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2025 року поновлено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» строк на касаційне оскарженняпостанови Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, відкрито касаційне провадження у справі № 638/17380/19, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
28.        23 вересня 2025 року матеріали цивільної справи № 638/17380/19 надійшли на адресу Верховного Суду.
29.        Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
30.        22 вересня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_4, через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні. 
31.        Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми права при вирішенні питання про застосування наслідків пропуску позовної давності. Наявність запису у державному реєстрі про іпотеку не може створити право, яке вже втратило можливість судового захисту через сплив позовної давності. Відповідач акцентує увагу на відсутності у матеріалах справи доказів його недобросовісності, з огляду на відсутність будь-яких угод щодо відчуження предмету іпотеки між ним та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем. ОСОБА_3 , з яким він укладав договір купівлі-продажу спірної квартири, набув її з прилюдних торгів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
32.        21 серпня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є 
ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № А020196 (Ф2329/08-08), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 
94 600,00 дол. США зі сплатою 15,2 % річних зі строком погашення до 20 серпня 2029 року.
33.        21 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній на забезпечення вказаного кредитного зобов`язання передав в іпотеку банку належне йому майно - квартиру 
АДРЕСА_1 .
34.        Між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу від 29 листопада 2011 року та договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року, за умовами яких ПАТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права вимоги за кредитним договором від 21 серпня 2008 року та договором іпотеки від 21 серпня 2008 року, укладеними з ОСОБА_1 .
35.        Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 
від 20 вересня 2012 року у справі № 2-1078/11 позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196                     (Ф 2329/08-08) у загальному розмірі 147 250,15 дол. США, що еквівалентно                                  1 174 835,32 грн.
36.        04 червня 2013 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-2933/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Кредобанк» вказаної заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08).
37.        Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року у справі № 646/6740/13-ц заяву ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами № 2-2933/2011, виданими 04 червня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
38.        Виконавчий лист від 04 червня 2013 року № 2-2933/2011 пред`явлено до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та 28 січня 2016 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. Стягувача з ПАТ «Кредобанк» замінено на ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». 
39.        Відповідно до інформаційної довідки від 24 червня 2019 року з відомостей про реєстрацію права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 належить  ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4960, укладений 27 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л. П.
Позиція Верховного Суду
40.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
41.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
42.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
43.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
44.        Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
45.        Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки після ухвалення судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. 
46.        Переглядаючи справу в апеляційному порядку після направлення справи Верховним Судом на новий апеляційний розгляд, апеляційний суд виснував, що оскільки станом на момент придбання спірної квартири ОСОБА_2 і до теперішнього часу вона перебуває під обтяженням, а боржник не виконав своє зобов`язання за кредитним договором, як і рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то обґрунтованими є вимоги позивача про визнання прав іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, вважав, що необхідно перевірити доводи відповідача щодо пропуску позовної давності.
47.        З урахуванням доводів касаційної скарги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та положень частини першої статті 400 ЦПК України, справа в касаційному порядку переглядається лише в частині висновків суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позовної давності.
48.        Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
49.        Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. 
50.        Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
51.        Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
52.        Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
53.        Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
54.        Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
55.        Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
56.        Згідно із статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
57.        Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
58.        Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
59.        Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
60.        У національному праві позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але згідно з положеннями частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
61.        Водночас, саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.
62.        У пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 
2021 року справі № 904/3405/19 вказано, що питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
63.        Велика Палата Верховного Суду, зауважувала, що слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням та про звернення стягнення на предмет іпотеки. Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 червня               2023 року у справі № 755/13805/16-ц).
64.        Встановивши, що кредитор у спірних правовідносинах змінив строк виконання основного зобов`язання та звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення кредитної заборгованості, заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 2-1078/11 
від 20 вересня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196                         (Ф 2329/08-08), а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 
ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулося лише у листопаді 2019 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, про застосування якої заявляв відповідач ОСОБА_2 .
65.        В контексті оцінки поважності причин пропуску ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» позовної давності суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував те, що відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами на користь позивача було здійснено у листопаді/грудні 2011 року, у серпні 2013 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № А020196 (Ф 2329/08-08) від 21 серпня 2008 року. Перехід права власності на предмет іпотеки, з урахуванням статті 23 Закону України «Про іпотеку» та наявності відкритого доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не може вважатися тією обставиною, яка з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювала або істотно утруднювала своєчасне подання позову до суду.
66.        Сутність вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна), про визнання права іпотеки при відчуженні предмета іпотеки не виключає застосування до неї позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі № 127/12920/23).
67.        Верховний Суд неодноразово зауважував, що саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постановаВеликої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16, постанови Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 646/4041/19, 
від 29 жовтня 2024 року у справі № 183/3002/23, від 26 серпня 2025 року у справі № 953/7012/23).
68.        Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
69.        Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначеність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ,                       від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
70.             Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
71.        Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
72.        Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, врахував вказівки суду касаційної інстанції, надав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» у зв`язку з пропуском позовної давності.
73.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.
74.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
75.        Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
76.        Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
77.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, судовим рішенням якого було змінено мотиви відмови у задоволенні позову, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
78.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
79.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
80.        З урахуванням доводів касаційної скарги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 20 лютого 2023 року, з урахуванням змін, внесених після апеляційного перегляду справи, та постанова Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року підлягають залишенню без змін.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишити без задоволення.
2.           Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 
2023 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду справи, та постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                        О. В. Білоконь
 
                                                                                                 О. М. Осіян
 
   Н. Ю. Сакара
 
   В. В. Шипович