ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року	Львів	Справа № 140/7382/24 пров. № А/857/29990/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Матковської З.М. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Волинської митниці, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (суддя – Андрусенко О.О., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/7382/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці, 
про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови, 

                                                              встановив: 
         
У липні 2024 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Волинської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000025/1 від 29.05.2024 та картку відмову відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2024/000076 від 29.05.2024. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.05.2024 №UA205100/2024/000025/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.05.2024 №UA205100/2024/000076. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь позивача судовий збір у сумі 4239,20 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду незаконним і необґрунтованим, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, що є підставою для його скасування. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що для митного оформлення товарів декларантом в інтересах ФОП ОСОБА_1 подано МД №24UA205100004707U6 від 29.05.2024 року на товар: «Автомобіль вантажний марка – MAN, модель – TGE, 1 шт., ізотермічний фургон-рефрижератор, номер кузова- НОМЕР_1 …», та перелік документів, визначених в гр.44 МД. Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: - розрахунковий рахунок продавця, вказаний у інвойсі №RCP249 від 28.03.2024 не відповідає розрахунковому рахунку продавця, вказаному у платіжному дорученні; - власник транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію не відповідає продавцю згідно інвойсу; - отримувач коштів, згідно контракту, не відповідає отримувачу коштів, згідно платіжного доручення. Вищевказана розбіжність є підставою для сумніву щодо впливу третіх осіб на формування числових значень митної вартості. Згідно положень митного законодавства саме декларант зобов`язаний надавати точні відомості про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. У зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме, методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості для митного органу та декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України та у відповідності до наказу ДМСУ № 476 від 01.07.2021 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо посадових осіб митних органів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначенням митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби: товар 1- 12700 євро за МД №UA205140/2024/25884 від 17.04.2023. Вищенаведене слугувало беззаперечною підставою для написання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2024/000076 та рішення про коригування митної вартості №UA205100/2024/000025/1 від 29.05.2024, які прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими. 
За результатами апеляційного розгляду просить апелянт скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Між компанієюRecipe Plus та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу автомобіля №1/09 від 28.03.2024, за умовами якого продавець продає, а покупець купує транспортний засіб, а саме автомобіль марки MAN, TGE, VIN номер - НОМЕР_1 , 2018 року випуску. 
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 вказаного договору сторони погодили, що автомобіль продається за узгодженою сторонами ціною 4500 євро, без урахування податку на додану вартість (далі покупна ціна); покупна ціна сплачується покупцем продавцю в безготівковому переказу протягом 1 (одного) дня з дати підписання Договору, згідно з рахунком-фактурою, виставленим покупцем; умови поставки Рига. Згідно з пунктами 3.1 та 3.3 вказаного Договору продавець передає автомобіль покупцеві після надходження на банківський рахунок продавця покупної ціни, визначеної в п. 2.2. Договору; право власності покупця на автомобіль переходить з моменту, коли автомобіль зареєстрований на ім`я покупця в Державній дирекції безпеки дорожнього руху або в іншій державній еквівалентній установі, або покупець зареєстрований як власник автомобіля, і покупець повністю сплатив продавцю покупну ціну (а.с. 22-23). 
Про продаж автомобіля продавець видав рахунок-фактуру від 28.03.2024 №RCP249 на суму 4500,00 євро (а.с.11-12). 
29.05.2024 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару Автомобіль вантажний марка - MAN, модель-1 шт., ізотермічний фургон-рефрижератор, номер кузова: НОМЕР_1 , бувший у використанні…, декларант позивача подав МД №24UA205100004707U6 (а.с.54). Фактурна вартість товару становить 4500,00 євро (еквівалентно 197868,60 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 205147,09 грн з урахуванням транспортних витрат у сумі 165,53 євро (7278,49 грн). До митної декларації додано, зокрема: договір купівлі-продажу автомобіля №1/09 від 28.03.2024 з перекладом (а.с.22-23); рахунок-фактуру від 28.03.2024 №RCP249 з перекладом (а.с.11-12); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 01.04.2020 (а.с. 13-14); картку транзитного номера № НОМЕР_3 від 29.04.2024 (а.с. 13, 15), платіжну інструкцію від 24.04.2024 №11JBKL04 (а.с. 16); платіжну інструкцію від 24.04.2024 №O0424DRYZV (а.с. 17); платіжну інструкцію в іноземній валюті від 25.04.2024 №(MUR)11 (а.с. 18); сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 28.05.2024 (а.с. 31); довідкове повідомлення експерта автотоварознавця від 07.05.2024 №346 (а.с. 21); калькуляцію транспортних витрат від 29.05.2024 №29052024/1 (а.с.20); копію митної декларації країни відправлення від 29.04.2024 № 24LV000207002WI0B8 (а.с.29-30). 
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано на наявність розбіжностей у поданих документах: - розрахунковий рахунок продавця, вказаний у інвойсі №RCP249 від 28.03.2024 не відповідає розрахунковому рахунку продавця, вказаному у платіжному дорученні; - власник транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію не відповідає продавцю згідно інвойсу; - отримувач коштів, згідно контракту, не відповідає отримувачу коштів, згідно платіжного доручення. Запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; митну декларацію країни експорту; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с. 76-зворот). 
На електронне повідомлення митниці декларант повідомив про неможливість подання інших документів (а.с. 76-зворот). 
29.05.2024 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000025/1 (а.с.56 ) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2024/000076 (а.с.57). 
У графі 33 оскаржуваного рішення від 29.05.2024 №UA205100/2024/000025/1 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: розрахунковий рахунок продавця, вказаний у інвойсі №RCP249 від 28.03.2024, не відповідає розрахунковому рахунку продавця, вказаному у платіжному дорученні; власник транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію не відповідає продавцю згідно інвойсу; отримувач коштів, згідно контракту, не відповідає отримувачу коштів, згідно платіжного доручення. На пропозицію митного органу про надання додаткових документів декларант відмовився, про що повідомив в листі від 29.05.2024. Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу: 12700 євро за МД №UA205140/2024/25884 від 17.04.2023; митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість подібного транспортного засобу «автомобіль вантажний марка MAN, модель TGE, ізотермічний фургон-рефрижератор» та враховано 2018 рік виготовлення та повну масу 3500 кг. (а.с. 10). 
Товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA205100004731U5 від 29.05.2024 (а.с. 58). 
Не погоджуючись із прийнятими митницею рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся із даним позовом до суду. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з врахуванням наступного. 
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК, митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. 
Відповідно до приписів статей 49, 50 МК, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. 
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України, митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. 
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. 
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України). 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості. 
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України). 
Судом першої інстанції вірно враховано, що із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. 
Матеріалами справи підтверджується, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)). 
Так, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. 
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. 
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. 
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi. 
Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України). 
Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності. 
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. 
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України). 
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. 
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України. 
Суд апеляційної інстанції надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача подав разом із МД документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 МК України: договір купівлі-продажу автомобіля №1/09 від 28.03.2024 з перекладом (а.с.22-23); рахунок-фактуру від 28.03.2024 №RCP249 з перекладом (а.с.11-12); платіжну інструкцію від 24.04.2024 №11JBKL04 (а.с. 16); платіжну інструкцію від 24.04.2024 №O0424DRYZV (а.с. 17); платіжну інструкцію в іноземній валюті від 25.04.2024 №(MUR)11 (а.с. 18); калькуляцію транспортних витрат від 29.05.2024 №29052024/1 (а.с.20). 
Разом із цими документами декларантом було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 01.04.2020 (а.с. 13-14); картку транзитного номера № НОМЕР_3 від 29.04.2024 (а.с. 13, 15); сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 28.05.2024 (а.с. 31); довідкове повідомлення експерта автотоварознавця від 07.05.2024 №346 (а.с. 21); копію митної декларації країни відправлення від 29.04.2024 № 24LV000207002WI0B8 (а.с.29-30). 
На думку суду, подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що договором купівлі-продажу автомобіля від 28.03.2024 №1/09 визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця. Зокрема, вказаним договором визначено, що його предметом є транспортний засіб марки MAN, TGE, 2018 року випуску, VIN номер – НОМЕР_1 , вартістю 4500,00 євро без врахування податку на додану вартість (пункти 1.1, 2.1 договору). 
Відповідно до рахунку-фактури від 28.03.2024 №RCP249 вартість транспортного засобу становить 4500,00 євро. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, ціну. 
Ціна товару в рахунку-фактурі від 28.03.2024 №RCP249 (4500,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA205100004707U6 від 29.05.2024 (графа 22). 
Пунктом 2.2 договору купівлі-продажу від 28.03.2024 №1/09 сторонами погоджено оплату товару шляхом безготівкового переказу протягом одного дня з дня підписання договору згідно з рахунком-фактурою, виставленим продавцем. 
До МД №24UA205100004707U6 надано платіжну інструкцію від 24.04.2024 №O0424DRYZV про купівлю валюти (а.с. 17), платіжну інструкцію від 24.04.2024 №11JBKL04 про зарахування коштів на рахунок у банку (а.с. 16) та платіжну інструкцію в іноземній валюті від 25.04.2024 №(MUR)11 (а.с. 18) про перерахування коштів у сумі 4500,00 євро (а.с.18). 
В оскаржуваному рішенні відповідач (апелянт) зазначив, що розрахунковий рахунок продавця, вказаний у інвойсі №RCP249 від 28.03.2024, не відповідає розрахунковому рахунку продавця, вказаному у платіжному дорученні, також отримувач коштів, згідно контракту, не відповідає отримувачу коштів, згідно платіжного доручення. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що оплату за придбаний товар позивачем здійснено із застосуванням засобів міжнародної електронної платіжної системи SWIFT. У поданій платіжній інструкції в іноземній валюті від 25.04.2024 №(MUR)11 (а.с.18) дійсно зазначено у графі «рахунок кредит» - J.P.MORGAN SE та відповідний рахунок. Водночас у графах 57 «рахунок в установі» та 59 «бенефіціар» вказано саме компаніюRecipe Plus,SEB Banka, його SWIFT рахунок та розрахунковий рахунок №LV93UNLA00500158998708, що повністю відповідає реквізитам, зазначеним як і в договорі купівлі-продажу автомобіля від 28.03.2024 №1/09, так і в рахунку-фактурі від 28.03.2024 №RCP249. При цьому, у графі 70 «реквізити для оплати» вказано «PRPMNT for car MAN TGE ML6171 ACC C NTR №RCP249 DD 28.03.2024 POL:LV POD:UA», що в перекладі означає «передоплата за автомобіль MAN TGE ML6171 згідно з рахунком №RCP249 від 28.03.2024». 
Вказане вище свідчить про те, що J.P.MORGAN SE є банк кореспондент рахунку SWIFT-платежу (проміжний банк), а компаніяRecipe Plusє кінцевим отримувачем відповідного платежу. Відповідно, суд вважає доведеним факт належної оплати за транспортний засіб згідно умов договору купівлі-продажу автомобіля від 28.03.2024 №1/09. 
Ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунку-фактурі, який згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. 
Отже, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару становить 4500,00 євро. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни транспортного засобу подані позивачем документи не містять (пункт 2.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу автомобіля від 28.03.2024 №1/09, рахунок-фактура від 28.03.2024 №RCP249, платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.04.2024 №(MUR)11). 
Договором купівлі-продажу автомобіля від 28.03.2024 №1/09 також визначено, що поставка здійснюється на умовах EXW-Рига (підпункт 2.3). Умови поставки EXW означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Покупець повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника. 
Згідно з пунктом 6, 8 частини другої статті 53 МК України, декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування. 
Митна вартість розрахована декларантом з урахуванням транспортних витрат та страхування у сумі 165,53 євро (7278,49 грн). 
Суд апеляційної інстанції враховує, що позивач, який оформив картку транзитного номера від 29.04.2024 №TR158409 (а.с. 13, 15), надав відповідачу для підтвердження понесених витрат на транспортування калькуляцію від 29.05.2024 №29052024/1 (а.с.20), відповідно до якої його транспорті витрати (власним ходом) за маршрутом місто Рига (Латвія) митний пост Устилуг (Україна) становлять 165,53 євро, а саме: витрати на паливо 93,81 євро (67,49л х 1,39 євро), страхування 25,02 євро, оформлення тимчасових номерів 46,70 євро. Окрім вказаних, інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає із досліджених документів). Тому безпідставною є вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, оскільки доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами матеріали справи не містять. 
Апеляційний суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що власник транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію не відповідає продавцю згідно інвойсу (у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що продавцем згідно контракту є AS Recipe Plus, проте свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 29.04.2024 № НОМЕР_3 виписане на SHUBA VADYM), оскільки декларант позивача до МД долучив як і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 01.04.2020, яке підтверджує, що власником транспортного засобу є саме компаніяRecipe Plus(а.с. 13, переклад 14), так і картку транзитного номера від 29.04.2024 № НОМЕР_3 , дійсний до 29.05.2024 (а.с. 13, переклад 15), яка була оформлена наVADYM з урахуванням пункту 3.3 договору №1/09 від 28.03.2024 та з метою здійснення перетину кордону (на транзитних номерах). 
Таким чином, з урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. 
Позивачем було надано як довідкове повідомлення експерта-автотоварознавця від 07.05.2024 №346 (а.с. 21) сертифікат відповідності від 28.05.2024 (а.с. 31), які містять відомості, необхідні для ідентифікації оцінюваного товару, так і експортну декларацію від 29.04.2024 № 24LV000207002WI0B8, в якій є дані про загальну суму інвойсу 4500,00 євро (а.с.29-30). 
При цьому, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості, зокрема, й тому, що надання такого документа не передбачено умовами контракту. 
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав у рішенні на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. 
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду, навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. 
На думку Верховного Суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. 
Таким чином, у розглядуваній справі суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу. 
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 29.05.2024 №UA205100/2024/000025/1 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення належить задовольнити. 
Враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2024/000076 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 29.05.2024 №UA205100/2024/000025/1, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям. 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими. 
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень». 
Таким чином, на думку колегії суддів, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції. 
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було. 
У зв`язку із задоволенням позову, суд першої інстанції вірно вирішив питання щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у сумі 4239,20 грн.. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                            постановив: 

Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року в адміністративній справі №140/7382/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська