ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/22774/23                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 листопада 2025 року                                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

                                                  В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
04.07.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшов позов Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" (надалі - ДСП "Північна Пуща") про стягнення за невиконання нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", грошової суми в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів слати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2 592 829, 49 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач не виконав норматив щодо чисельності робочих місць для осіб, яким встановлена інвалідність, чим порушено норми частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875 (далі також - Закон №875).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції зробив висновок щодо недоведеності позивачем відповідними доказами обґрунтованості позовних вимог.
Позивач не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами, аналогічні позовній заяві.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на правильності висновків суду першої інстанції та залишення апеляційної скарги без задоволення. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини справи.
Відповідач - Державне спеціалізоване підприємство "Північна Пуща" (код ЄДРПОУ 40247540) зареєстроване як юридична особа.
Згідно Розрахунку АГС щодо Відповідача:
Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік, осіб: 470;
Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, осіб: 5;
Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення), одиниць: 19;
Кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, одиниць: 14.
По даним, які наводив Відповідач у Відзиві (та наданих копій документів щодо працівників ДСП «ПІВНІЧНА ПУЩА»), у відповідності до п.п. 3.2.5 п. 3.2 Інструкції № 286, ч.2 ст. 19 Закону № 875-XII, середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю за 2022 рік у Відповідача становила 6 осіб.
          Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове  обґрунтування.
Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Законом.
Законом, що визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон № 875).
Частиною першою статті 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, у тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 18 Закону №875).
Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, частиною 2 статті 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частиною 1 статті 20 Закону №875 визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Згідно частини 2 статті 20 Закону №875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону №875).
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина 4 статті 20 Закону №875).
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 , інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Відповідно до пункту 9 Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України №591 від 27.08.2020, дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, застосовується правило заокруглення до цілого: якщо після коми число від 1 до 4, заокруглення відбувається в бік зменшення, від 5 до 9 - в бік збільшення.

Висновки суду.
Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом «Про зайнятість населення», Наказом № 316 (який діяв до 07.07.202), як і Наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22 (який діє після 07.07.2022); звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом №875-ХІІ та Порядком №70; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. 
Крім того, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону №875-XII.
Таким чином, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Проте, відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами дотримання вищевказаного законодавства, зокрема, подачі ним звітності форми №3-ПН.
Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Розрахунку сум АГС, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2022 році у Відповідача становить 19 осіб, працевлаштовано було 5 осіб з інвалідністю, кількість  робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше -14.
Отже, Відповідач не ужив всіх заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу.
Відтак, Відповідач у 2022 році не виконав вимоги частин 1, 2, 4 статті 19 Закону № 875-XII щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Стосовно аргументів Відповідача щодо шкідливих умов праці на робочих місцях у зоні відчуження та складнощів щодо працевлаштування на них осіб з інвалідністю, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки нормативні акти (у т.ч., у сфері охорони здоров`я), які регламентують діяльність у зоні ЧАЄС, не містять будь-яких норм щодо заборони для роботи у зоні відчуження, у тому числі, в контакті з джерелами іонізуючого випромінювання, саме для осіб з інвалідністю.
Стосовно аргументів Відповідача щодо бюджетного фінансування, колегія суддів зазначає, що Позивачем було доведено, що ДСП «ПІВНІЧНА ПУЩА» у 2022 році утримувалося не лише за рахунок коштів державного (або місцевого бюджету), а тому не відноситься до неприбуткових підприємств, що не дає підстави для звільнення останнього від адміністративно-господарських санкцій, як передбачено ст. 20 Закону № 875-ХІІ.
З приводу доводів Відповідача стосовно необхідності проведення перевірки Держпраці щодо виконання суб`єктом господарської діяльності нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також стосовно посилань Відповідача на постанову Верховного Суду від 21.11.2022, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм ст.ст. 19 та 20 Закону № 875-ХІІ (у відповідності до внесених Законом від 18.10.2022 № 2682-ІХ нормативних змін), порядок нарахування (та застосування) адміністративно-господарських санкцій за невиконання суб`єктами господарської діяльності нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю не передбачає порядку, за яким перевірка суб`єкта господарської діяльності (у тому числі, отримання Позивачем результатів перевірки) передує поданню адміністративного позову до такого роботодавця.
Після 06.11.2022 - дати набрання чинності Закону України від 18.10.2022 №2682-ІХ втратила чинність норма частини 7 статті 19 Закону № 875 щодо порядку реєстрації у Фонді соціального захисту осіб з інвалідністю (його відділеннях) та подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю форми 10-ПОІ.
Акцентуємо увагу, що Постанову Верховного Суду від 21.11.2022 було винесено за результатами розгляду обставин, які відбувались у 2021 році, у період дії Закону № 875-ХІІ у редакції до 18.10.2022.
Відповідно до Закону № 2682-ІХ, викладено в іншій редакції: частину третю статті 18, статтю 19 Закону № 875-ХІІ. Крім того, Законом № 3911-IX від 21.08.2024 статтю 19 Закону № 875-ХІІ доповнено новою частиною (13), норма якої змінила порядок визначення роботодавців, які не виконали встановлений Законом норматив.
Отже, норми права, на які посилається Верховний Суд в Постанові від 21.11.2022 у адміністративній справі № 400/3957/21, та на яку посилається Відповідач, не припустимо застосувати при виборі норми права до спірних правовідносин у цій справі у зв`язку з суттєвими змінами норм права Закону № 875-ХІІ після 06 листопаду 2022 року - дати набрання чинності Закону України від 18.10.2022 № 2682-ІХ та внесених Законом № 3911-IX від 21.08.2024 змін до статті 19 Закону № 875-ХІІ.
Відтак, Відповідач у 2022 звітному році не ужив всіх заходів для працевлаштування належної кількості осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом №875-ХІІ нормативу. Тому, Відповідач повинен нести господарсько-правову відповідальність.
Отже, враховуючи вищевикладене, та надані позивачем та відповідачем документи в суд першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про не обгрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки  спростовують висновки суду першої інстанції.
Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції   при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.  
Повний текст постанови виготовлено 10.11.2025 р.
Керуючись статтями 2, 77, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд, -
                                                      П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 р. - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - скасувати.
Позовні вимоги Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задовольнити.
Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за невиконання нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів слати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2 592 829, 49 грн.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.                       

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова                                                                      
                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    В.В. Файдюк