ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 752/21542/20 
провадження № 51-5477 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,  
засудженого                               ОСОБА_6 , 
захисника                                   ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника           ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                              № 12020105010000369, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.   
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1                       ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
 
Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 3000 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. 
 
Вирішено питання процесуальних витрат.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 06 серпня 2020 року приблизно о 09:30 год, перебуваючи за адресою:                  м. Київ, вул. Ломоносова, 85, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_8 , умисно, протиправно з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс останньому декілька ударів кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалу судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального проступку та одночасно в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_6  в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи про те, що в справі відсутня належним чином оформлена постанова про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а також постанова про визначення дізнавача, оформлена у відповідності до вимог ст. 110 КПК України. В зв`язку з цим, на думку захисника, ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні. Також наводить доводи, які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та не погоджується з оцінкою судом доказів. Вважає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги та необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін. 
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити. 
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор просив касаційну скаргу захисника  залишити без задоволення, а вирок та ухвалу відносно ОСОБА_6 - без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою захисника, в якій він оспорював правильність встановлення фактичних обставин, обґрунтовував недопустимість, на його думку, доказів винуватості ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.
За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 за ч. 1                                    ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.  
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував наявності між ним та потерпілим конфлікту через паркування таксі в дворі будинку, проте наполягав на тому, що він захищався від дій ОСОБА_8 , показання потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 06 серпня 2020 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 07 жовтня                       2020 року, протоколу пред`явлення для впізнання від 07 жовтня 2020 року, протоколу огляду предмета - диску з відеореєстратора, дані висновку судово-медичної експертизи, а також інші докази, зміст яких детально відображено у вироку.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені  судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості,  достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості. 
Таким чином, перевіривши матеріали справи, а також версію сторони захисту про вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому дій в стані сильного душевного хвилювання та необхідної оборони, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам                                              ст. 374 КПК України. 
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, в тому числі стосовно неправильної, на його думку, оцінки доказів та недопустимості деяких із них, відсутності належним чином оформленої постанови про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а також постанови про визначення дізнавача, оформленої у відповідності до вимог ст. 110 КПК України, які є аналогічними за своїм змістом доводам його касаційної скарги та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення. 
Вказаний суд не знайшов підстав для скасування вироку з наведених у апеляційній скарзі захисника мотивів та обґрунтовано виснував, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння ОСОБА_6  правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, та поза розумним сумнівом доведено його винуватість у вчиненні даного кримінального проступку, а позиція засудженого щодо вчинення ним кримінального проступку у стані необхідної оборони, свідчить про намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції захисника ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника в частині відсутності, на його думку, у прокурора ОСОБА_10 повноважень на процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, оскільки у вступній частині постанови про визначення групи прокурорів зазначений її автор не ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 та правильно визнав їх безпідставними, оскільки така технічна помилка не може вплинути на законність виконання нею повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні.
Також не знайшов вказаний суд підстав для визнання обґрунтованими тверджень апеляційної скарги про те, що дізнавач у провадженні щодо кримінального проступку має визначатися не за дорученням начальника відділу дізнання органу поліції, а за постановою, оскільки така форма процесуального рішення передбачена лише для визначення групи дізнавачів (слідчих).
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції свідчить про те, що всі наведені в апеляційній скарзі захисника були належним чином перевірені апеляційним судом та обґрунтовано визнані безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України та його правильно звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисника немає.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника           ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                             ОСОБА_3