ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12942/24                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 вересня 2025 року                                                                          м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
         
Судді-доповідача:                                                                                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                    Грибан І.О., Карпушової О.В., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 ,    у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно періодам відпустки, рекомендованої Довідкою ВЛК № 394 від 13.06.2022 року - 30 днів та рекомендованої Довідкою ВЛК № 514 від 13.07.2022 року - 45 днів;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно періодам відпустки, рекомендованої Довідкою ВЛК № 394 від 13.06.2022 року - 30 днів та рекомендованої Довідкою ВЛК № 514 від 13.07.2022 року - 45 днів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період його перебування у відпустці за станом здоров`я, яка рекомендована довідкою ВЛК №394 від 13.06.2022 - 30 днів та довідкою ВЛК №514 від 13.07.2022 - 45 днів, відповідачем не здійснювалася виплата додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 25.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії у період з 14.06.2022 по 13.07.2022 та з 15.07.2022 по 28.08.2022.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії у період з 14.06.2022 по 13.07.2022 та з 15.07.2022 по 28.08.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що за відсутності відомостей про ступінь важкості поранення, у відповідача не було підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за період перебування у відпустці за станом здоров`я з 14.06.2022 по 13.07.2022 та з 15.07.2022 по 28.08.2022. 
Апелянт серед іншого вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 та від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Як вбачається з фактичних обставин справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2022 по 22.02.2023 (вибуттям до нового місяця служби у військову частину НОМЕР_2 ).
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2022 №119 зазначено: « ОСОБА_1 26.02.2022 одержав вогнепальне поранення верхньої третини задньої поверхні правого стегна за обставин: під час транспортування особового складу для виконання завдань з підсилення військової частини НОМЕР_3 . Поранення отримав при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності України».
Відповідно до довідки ВЛК військово-медичний клінічний центр південного регіону №394 від 13.06.2022, поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.
У період з 14.06.2022 по 13.07.2022 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я відповідно до рекомендацій, викладених у довідці військово-лікарської комісії від 13.06.2022 №394 (витяг з наказу в/ч НОМЕР_1 №154 від 13.03.2022).
Відповідно до довідки ВЛК військово-медичний клінічний центр південного регіону №514 від 13.07.2022 року: поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, потребує відпустки за станом здоров`я на 45 (сорок п`ять) календарних днів.
У період з 15.07.2022 по 28.08.2022 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я відповідно до рекомендацій, викладених у довідці військово-лікарської комісії від 13.07.2022 № 514 (витяг з наказу в/ч НОМЕР_1 №185 від 14.07.2022).
Військово-медичним клінічним центром південного регіону 22.07.2024  листом №548/8758, повідомлено, що поранення ОСОБА_1 відповідно до класифікатора розподілу травм відноситься до тяжких. Додатково повідомлено, що у свідоцтві про хворобу №7206 від 18.04.2023, затвердженого 18 РВЛК №2235/2 від 23.04.2024 ступінь тяжкість отриманого поранення від 26.02.2022 ОСОБА_1 зазначено як тяжке.
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
Військова частини НОМЕР_1 листом від 28.11.2024 №1716/2688 повідомила про необхідність направлення відповідної заяви з додатками на адресу військової частини.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому у вказані вище періоди додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно пункту 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
Абзацом 1 пункту 1 постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналіз наведених норм постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Спірним питання в межах розгляду даної справи є наявні у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за час перебування у відпустці за станом здоров`я, у зв`язку з отриманим 26.02.2022 пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Колегія суддів зазначає, що документально підтверджено те, що 26.02.2022 позивач одержав вогнепальне поранення верхньої третини задньої поверхні правого стегна при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності України.
У період з 14.06.2022 по 13.07.2022 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я відповідно до рекомендацій, викладених у довідці військово-лікарської комісії від 13.06.2022 №394 (витяг з наказу в/ч НОМЕР_1 №154 від 13.03.2022).
У період з 15.07.2022 по 28.08.2022 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я відповідно до рекомендацій, викладених у довідці військово-лікарської комісії від 13.07.2022 № 514 (витяг з наказу в/ч НОМЕР_1 №185 від 14.07.2022).
Згідно з абз.4 п.1 постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
В даному випадку, обґрунтовуючи правомірність своїх дій в частині не виплати позивачу грошової винагороди, в період з 14.06.2022 по 13.07.2022 та з 15.07.2022 по 28.08.2022, апелянт посилається на те, що долучені до рапортів довідки військово-лікарської комісії від 13.06.2022 за №394 та від 13.07.2022 за №514 не містять інформації про ступінь важкості поранення.
З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 №402.
Згідно з п.2.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови.
Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Згідно з п.6.11. Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
При цьому, форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення №402. 
Водночас, встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено зазначення у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.
Підпунктом в п.20.3 Положення №402 встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Натомість, даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у відпустці для лікування після тяжкго поранення.
Зокрема, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів.
Судова колегія зазначає, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між постановою №168, яка передбачає відпустку для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК та Положенням №402, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише за станом здоров`я. 
В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому військовослужбовець проходив стаціонарне лікування.
Відповідно до п.11 статті 10-1 Закону №2011-XII у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.
Таким чином, Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як постанови №168, так і Положення №402, містить формулювання відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії, в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.
Оскільки Закон №2011-ХІІ, постанова №168 та Положення №402 містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять, то слід застосовувати Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.
Також, згідно п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Тобто, у наведеному випадку законодавство ототожнює поняття відпустка для лікування у зв`язку з хворобою та відпустка за станом здоров`я.
Варто зазначити, що постанова №168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом правового регулювання даної постанови є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб. Як наслідок, вжите у постанові № 168 формулювання відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.
Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - відпустка за станом здоров`я, передбачена Положенням №402, є тотожним за своїм юридичним змістом відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, передбаченій постановою №168.
Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, проходженням військової служби із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз.4 п.1 постанови №168.
В матеріалах справи містяться довідка ВЛК №394 від 13.06.2022, відповідно якої позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. У довідці вказано діагноз: консолідуючий вогнепальний перелом (26.02.2022) середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків з наявністю металоконструкції та тимчасовим функціональним розладом. Також вказано, що поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.59).
Також в матеріалах справи міститься довідка ВЛК №514 від 13.07.2022, відповідно до якої позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 45 календарних днів. У довідці вказано діагноз: консолідуючий вогнепальний багатоуламковий перелом (26.02.2022) середньої третини правої стегнової кістки, фіксований інтрамедулярним блокованим цв`яхом (04.04.2022) та тимчасовим порушенням фіксації. Також вказано, що поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (зв. а.с.61)
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно відхилив посилання відповідача на те, що в довідці ВЛК, не встановлено ступеня тяжкості травми отриманої позивачем, адже вказане не спростовує той факт, що позивач отримав травму при виконанні службових обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом Батьківщини, внаслідок чого проходив стаціонарне лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я.
При цьому, фактичне зазначення інших словосполучень у висновку ВЛК про відпустку не може бути підставою для відмови позивачу у виплаті належного грошового забезпечення. 
Колегія суддів зазначає, що проблеми, які виникають під час створення таких довідок не можуть мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди за період перебування у відпустці за станом здоров`я.
Матеріали справи не містять доказів щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень за періоди перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 не виплачено позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії у період з 14.06.2022 по 13.07.2022 та з 15.07.2022 по 28.08.2022
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.
При цьому, колегія судді критично оцінює доводи апелянта в частині порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, адже із наданих доказів вбачається, що позивач перебував на військовій службі, надалі  на тривалому лікуванні, а в подальшому намагався отримати належні йому виплати у досудовому порядку (що підтверджується зверненнями до відповідача, які наявні в матеріалах справи), і лише саме з листа відповідача від 28.11.2024 №1716/2688 позивачу стало відомо про пушення його прав.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі №580/12942/24 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                                                       О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                        І.О.Грибан 

                                                                                                             О.В.Карпушова