Номер провадження: 22-ц/813/4582/25 
Справа № 493/1027/24
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.10.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
  на рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
                                               встановив:
12 червня 2024 року засобами поштового зв`язку АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 73911,55 грн, яка складається з:
-заборгованості за кредитним договором №2036020432 від 27 березня 2021 року станом на 20 березня 2024 року у розмірі 19723,85 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 19720,84 грн, заборгованості за відсотками – 3,01 грн;
-заборгованості за кредитним договором №2028082847_CARD від 20 грудня 2019 року станом на 26 березня 2024 року у розмірі 54187,70 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13522,76 грн, заборгованості за відсотками –1279,64 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту – 
20477,24 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 18908,06 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що 20 грудня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір №2028082847 на підставі якого позичальник отримав два кредити одночасно, а саме кредит у розмірі 16589 грн на придбання товару у продавця на строк до 20 грудня 2021 року та кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту (з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору) на строк 3 роки (з правом пролонгації). 
На підставі заяви-анкети, банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб із встановленим розміром кредитного ліміту, який неодноразово змінювався з огляду на регулярне використання кредитного ліміту відповідачем, а також відсутність звернення із заявою про зменшення кредитного ліміту. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становив 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду – 0,01% річних. 
Крім того, 27 березня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір №2036020432 на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його, зокрема, на таких умовах: загальний розмір кредиту - 45489 грн, з яких 44999 грн - придбання товару у продавця, 1490 грн – додаткові послуги банку; дата остаточного повернення кредиту – 27 березня 2023 року; протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 0,01% річних; повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.
На виконання зазначених вище умов кредитних договорів та правил кредитування, банк виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику відповідної суми грошових коштів та встановлення кредитного ліміту на картку, однак відповідач не виконав належним чином покладені на нього зобов`язання. 
Доказами придбання товару за кошти банку є рахунки-фактури продавця із чітким переліком товарів, отриманих у кредит та суми розрахунку за товар із вказівкою на реквізити сторін та підписом позичальника. 
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року позов АТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №2028082847_CARD від 20 грудня 2019 року в розмірі 54187,70 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 13522,76 грн, за відсотками 1279,64 грн, за простроченим тілом кредиту 20477,24 грн, за простроченими відсотками 18908,06 грн; за кредитним договором № 2036020432 від 27 березня 2021 року в розмірі 19723,85 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 19720,84 грн, за відсотками 3,01 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Як на підставу порушення судом норм процесуального права, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому, що позивачем подано до суду позов з порушенням правил об`єднання позовних вимог, оскільки за своєю суттю кредитні договори є змішаними та мають різні джерела доказування, тому повинні дані вимоги розглядатися в рамках різних позовних проваджень.
Оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, а саме об`єднано в одну позовну заяву майнові вимоги, які не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, тому з огляду на положення п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України, суд мав повернути банку поданий ним позов. 
В обґрунтування доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права скаржник зазначає, що суд не дослідив питання застосування позовної давності щодо кожного кредитного договору окремо. 
Так, за твердженням скаржника строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №2028082847_CARD сплинув у 2022 році, за кредитним договором № 2036020432 закінчився у березні 2025 році.
На вказану апеляційну скаргу, АТ «ОТП Банк» подало відзив, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року повернуто.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (73911,55 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та 
 ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2028082847, за яким відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути в розмірі, порядку та на умовах, визначених цим договором. (а.с. 73).
Кредитний договір є змішаним, містить в собі елементи різних договорів, клієнту надавалося декілька різних видів послуг- кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та (корпоративних).
Умови кредитування викладені в Паспорті споживчого кредиту (інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), до якого в Додатку № 1 додавався Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, орієнтовний Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. (а.с. 74-76)
Відповідно до умов Кредитного договору № 2028082847 від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав одночасно два типи кредиту: відповідно до п. 1 кредитного договору кредит у розмірі 16589,00 грн на придбання товару у продавця на строк до 20 грудня 2021 року, та відповідно до п. 2 кредитного договору (Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2028082847_CARD від 20 грудня 2019 року) кредитну лінію із встановленим кредитним лімітом (з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору) на строк 3 роки (з правом пролонгації).
Згідно п. 1.1. Кредитного договору кредит видається у розмірі 16589,00 грн на придбання товару у продавця, у розмірі 1390,00 грн на сплату додаткових послуг банку, а саме «смс+довідка». Загальний розмір кредиту16589,00 грн.
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань у повному обсязі підтверджується рахунком-фактурою № СФОDС-0000328675 від 20 грудня 2019 року та видатковою накладною № ЧОDС2-0034 від 20.12.2019 року, сторонами є постачальник (продавець) ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД», одержувач  ОСОБА_1 , відповідно до яких було придбано кухонна машина Kenwood KVL8470S вартістю 17999,00 грн (а.с.78-79).
На підтвердження здійснення оплати товару по рахунку фактурі та видатковій надано копію фіскального чеку про оплату від 20 грудня2019 року на суму 17999,00 грн (а.с.80)
Відповідно до п. 2 Кредитного договору на підставі Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 2028082847_CARD від 20 грудня 2019 року, відповідно до якої відповідач звернувся до банку з наміром оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб (а.с. 77).
20 грудня2019 року відповідач звернувся до позивача із вимогою відкриття карткового рахунку, тим самим підписавши особисто Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2028082847_CARD від 20 грудня 2019 року, відповідач прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що Анкета-заява разом із Правилами користування карткою, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Відповідачу надано електронну картку MC GOLD, валюта рахунку - гривня, відкрито поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 , на дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить: 5 % в місяць, а впродовж пільгового періоду 0,01% річних.
На підставі Заяви-Анкети, банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб із встановленим розміром кредитного ліміту, який неодноразово змінювався з огляду на регулярне використання кредитного ліміту відповідачем ОСОБА_1 , а також відсутність звернення із заявою про зменшення кредитного ліміту. На підтвердження факту зміни кредитних лімітів позивачем надано довідку АТ «ОТП Банк» про зміну кредитних лімітів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 81).
Згідно розрахунку заборгованості станом на 26 березня 2024 року, довідки про наявність заборгованості від 26 березня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № 2028082847_CARD від 20 грудня 2019 року становить 54187,70 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13522,76 грн, заборгованості за відсотками 1279,64 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 20477,24 грн, заборгованості за простроченими відсотками 18908,06 грн (а.с.13-25, 26).
27 березня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2036020432, відповідно до п. 1.1 якого кредит видається позичальнику в розмірі 44999,00 грн на придбання товару у продавця, 1490,00 грн на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуги «смс + довідка». Загальний розмір кредиту 45489,00 грн. Дата остаточного повернення кредиту 27 березня 2023 року. (а.с.60)
Всі деталі кредитування викладені в Паспорті споживчого кредиту (інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), до якого в Додатку 
№ 1 додавався Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, орієнтовний Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. (а.с. 61-63).
Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 2036020432 від 27 березня 2021 року, графіку платежів, розрахунку загальної вартості кредиту, анкети-заяви на отримання кредиту зазначено, що строк кредиту становить 24 місяців, загальна вартість кредиту 45493,76 грн, щомісячний платіж позичальника становить 1896,00 грн, останній платіж 1885,76 грн.
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань у повному обсязі підтверджується рахунком-фактурою № СФОDС-0000997677 від 27 березня 2021 року, сторонами є постачальник (продавець) ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД», одержувач  ОСОБА_1 , відповідно до якого було придбано смартфон Apple iPhone 12 вартістю 38299,00 грн та інші товари (послуги) на загальну вартість 44999,00 грн. (а.с.65).
На підтвердження здійснення оплати товару по рахунку фактурі надано копію фіскального чеку про оплату від 27 березня 2021 року на суму 44999,00 грн. (а.с.66)
Згідно розрахунку заборгованості станом на 20 березня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № 2036020432 від 27 березня 2021 року становить 19723,85 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 19720,84 грн, заборгованості за відсотками 3,01 грн (а.с.12).
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбаченими кредитними договорами, однак відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується.
На стадії апеляційного перегляду відповідач не заперечує факту укладення кредитних договорів, отримання на їх виконання грошових коштів, а також не повернення цих коштів, отриманих у кредит. Обґрунтованість розміру заявлених позовних вимог скаржник також під сумнів не ставить, тому ці обставини, з огляду на положення ч.1 ст. 367 ЦПК України не перевіряються.
Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судом норм матеріального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зауважує про таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі N 6-3063цс16.
В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 200/11343/14-ц (провадження N 14-59цс18) викладено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі N 14-94цс21).
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд цієї справи судом, оскільки неодноразово отримував повістки про виклик в судове засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного документу до його електронного кабінету (а.с.159, 165, 175, 183).
Крім цього, відповідач неодноразово звертався до суду першої інстанції із клопотаннями про відкладення розгляду справи (а.с.133,154-155), однак протягом розгляду справи не заявляв про пропуск позивачем позовної давності.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи судом першої інстанції, неодноразово звертався до суду із клопотаннями та мав можливість заявити про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції, тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що за станом здоров`я та через тривале перебування на лікуванні скаржник не зміг повноцінно брати участь під час розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Подані скаржником до суду першої інстанції копії медичних документів свідчать про те, що відповідачу було рекомендовано амбулаторне, а не стаціонарне лікування (взорот а.с. 155). Доказів щодо неможливості взяти участь у розгляді, у тому числі дистанційно в режимі відеоконференції, матеріали справи не містять. 
Крім цього, колегія суддів звертає увагу скаржника на такому.
З матеріалів справи убачається, що датою остаточного повернення кредиту за кредитним договором №2036020432, укладеним сторонами 27 березня 2021 року, є 27 березня 2023 року. Датою остаточного повернення кредиту за кредитним договором №2028082847, укладеним сторонами 20 грудня 2019 року, є 20 грудня 2021 року. 
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Так, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 02 квітня 2020 року.
За наслідками розгляду справи N 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у пункті 100 постанови від 06 вересня 2023 року зробила висновок, що саме з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі N 167/1058/20).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року N 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Разом із тим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року N 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року N 2119-IX, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року N 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року N 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року N 2500-IX, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року N 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року N 2738-IX, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року N 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року N 2915-IX, Указом Президента України від 01 травня 2023 року N 254/2023, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року N 3057-IX, Указом Президента України від 26 липня 2023 року N 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року N 3275-IX, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року N 734/2023, затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року N 3429-IX, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року N 49/2024, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року N 3564-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року.
Законом України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12 березня 2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30 червня 2023 року, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 12 червня 2024 року (дата звернення АТ «ОТП Банк» до суду з цим позовом) діяв на усій території України, позивач звернувся із вимогами до суду першої інстанції в межах позовної давності.
Отже, у цьому випадку позивач не пропустив визначену чинним законодавством позовну давність, тому доводи скаржника в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону. 
Щодо аргументів скаржника про порушення судом норм процесуального права, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення цивільного спору.
Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів), або хоч і різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними є позовні вимоги, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
У розумінні положень частини першої статті 188 ЦПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна.
Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 188 ЦПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах чотири, п`ять вказаної статті.
Аналіз пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України у системному зв`язку з приписами статті 188 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.
Отже, приписи частини шостої статті 188 ЦПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. При цьому, вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією цивільного суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.
Проте, у будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 188 ЦПК, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви.
У цьому разі суд, насамперед, має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.
Заявлений у цій справі позов стосується одних і тих же осіб (позивача та відповідача), вимоги пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами (випискою про рух коштів по рахунку).Також заявлені вимоги об`єднані одним і тим самим способом захисту прав позивача (стягнення заборгованості).
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, підставно та у повній відповідності до положень частини першої статті 188 ЦПК України об`єднані банком в одній позовній заяві і таке об`єднання не мало наслідком утруднення вирішення спору, а навпаки надало можливість досягти процесуальної економії.
З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вказаного вище позову. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду, з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                  В.В. Кострицький

М.В. Назарова