ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 жовтня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 399/98/25
провадження № 22-ц/4809/1483/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І., 
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи,цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 рокуу складі судді Шульженко В. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі – ТОВ «Бізнес Позика») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за Договором № 501568-КС-001 про надання кредиту від 05.06.2024, що становить 67 558 грн 60 коп (19 000 грн – сума прострочених платежів по тілу кредиту, 45 708 грн 60 коп – прострочені платежі по процентах, 2 850 грн – прострочені платежі за комісією), та сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп.
Позовна заява мотивована тим, що 05.06.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 501568-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов вказаного договору позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 19 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, номер якої позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором та у нього станом на 14.01.2025 утворилась заборгованість за договором у розмірі 67 558 грн 60 коп, ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 501568-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 05.06.2024 в розмірі 5 8818,60 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Бізнес Позика» понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 109,02 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем отримано кредит від кредитодавця у сумі 19 000 грн, проте не повернуто у встановлений договором строк.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що нараховані позивачем за період з 21.08.2024 до 09.12.2024, виходячи з розміру стандартної процентної ставки 1,50 % мають бути перераховані, виходячи з процентної ставки, встановленої ЗУ «Про споживче кредитування» у розмірі 1,0 %.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика» просить рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року змінити в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» по процентам за користування кредитом, а саме: змінити суму стягнення з 36 968,60 грн на грошову суму в розмірі 45 708,60 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскаржуваній частині є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції із вказаного питання, зазначені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Позивач вважає, що висновки суду першої інстанції базуються на хибному ототожненню судом понять денної процентної ставки та процентної ставки в день та помилковому сприйняттю норм Закону України «Про споживче кредитування», ЦК України та ЦПК України, а також існуючої судової практики щодо можливості суду зменшувати розмір процентів за кредитним договором.
Суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «денна процентна ставка» в розумінні ЗУ «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, які встановлені в кредитному договорі, укладеного між сторонами.
Розмір денної процентної ставки, передбачений Договором № 501568-КС-001  про надання кредиту від 05.06.2024 не перевищує 1 %, виходячи з того, що обрахування базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі – як того вимагає норма ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Судом першої інстанції не було належним чином досліджено усі необхідні докази та з`ясовано обставини справи.
У період з 27.06.2024 по 09.12.2024 включно проценти нараховувались по стандартній процентній ставці - 1,50000000 %, а не по штрафній.
Розрахунок заборгованості наданий ТОВ «Бізнес Позика» по кредитному договору № 501568-КС-001 повністю відповідає умовам договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статтей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 67 558 грн 60 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2024 ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту.
Паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування».
ТОВ «Бізнес Позика» 05.06.2024 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 501568-КС-001 про надання кредиту.
05.06.2024 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір № № 501568-КС-001 про надання кредиту.
05.06.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 501568-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Даний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4679.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні вимог ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8 740 грн, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріалами справи підтверджується, що 05 червня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання кредиту № 501568-КС-001, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 19 000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів (а. с. 50-54).
Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору строк, на який надається кредит: 24 тижні.
Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,50000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15159869 фіксована (п. 2.4. Кредитного договору).
Пунктом 2.5. Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 2 850 грн. 
Строк дії договору: до 09.12.2024 (п. 2.7. Кредитного договору).
Відповідно наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 станом на 15.01.2025 за договором про надання кредиту від 05.06.2024 складає 67 558 грн 60 коп, з яких: 19 000 грн - заборгованість за кредитом; 45 708 грн 60 коп - заборгованість за відсотками; 2 850 грн заборгованість за комісією (а. с. 57-60).
Аналіз викладеного свідчить про те, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом від 22.11.2023 № 3498-IX.
Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Невідповідність проведених позивачем розрахунків заборгованості за відсотками вимогам законодавства є підставою для проведення судом перерахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.
Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, наданим позивачем, вбачається, що кредит надано на 169 днів (з 05.06.2024 по 20.11.2024), проценти за зниженою процентною ставкою за 1 день становлять у розмірі 218,80 грн (19 000 грн * 1,15159869 %), проценти за стандартною процентною ставкою за 1 день становлять у розмірі 285 (19 000 грн *1,50000 %), таким чином відсотки за весь період користування кредитом становлять у сумі 45 708,60 грн та обраховані, як за зниженою процентної ставкою так і за стандартною процентною ставкою 218,80*22-1 000 грн = 3 813,60 грн (22 дні за зниженою процентною ставкою з врахуванням сплаченої відповідачем 1 000 грн) та 285*147= 41 895 грн (147 днів за стандартною процентною ставкою).
Отже, враховуючи вищевикладене максимальний розмір денної процентної ставки з 21.08.2024 становить 1%.
Слід зазначити, що Договір № 501568-КС-001 охоплює період з 05.06.2024 по 20.11.2024, таким чином 22 дні нараховано за зниженою процентною ставкою в розмірі 3 813,60 грн (22*218,80-1 000), з врахуванням сплаченої відповідачем 1 000 грн, 55 днів за стандартною процентною ставкою в розмірі 15 675 грн (55*285), а вже з 21.08.2024 за 92 дні за процентною ставкою відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» в розмірі 1%, що становить 17 480 грн (92*190), таким чином, всього підлягає стягненню з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 36 968,6 грн.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за період з 24.06.2024 до 09.12.2024 стягненню підлягають відсотки за користування кредитом у розмірі 36 968,6грн (3 813,60 грн+ 15 675 грн + 17 480 грн).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в частині, яка оскаржується, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції базуються на хибному ототожненню судом понять денної процентної ставки та процентної ставки в день є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченню позивачем положень ЗУ «Про споживче кредитування».
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що розмір денної процентної ставки, передбачений Договором № 503252-КС-001 про надання кредиту від 05.06.2024 не перевищує 1 %, виходячи з того, що обрахування базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі – як того вимагає норма ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки кредитором в період з 21.08.2024 до 09.12.2024 нараховувались відсотки в розмірі, який не відповідає положенням ЗУ «Про споживче кредитування».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення, а заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року в частині, що оскаржується,без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 С. М. Єгорова

                                                               О. І. Чельник