ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 жовтня 2025 року
м. Харків
справа №621/1274/25
провадження № 22-ц/818/4724/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кружиліної О.А., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Вельможної І.В., -
в с т а н о в и в :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 13.03.2019 по справі № 653/586/19 на користь ОСОБА_1 , та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), а саме по 1/6 частині на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2025  року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області, виданого 19.03.2019 року по справі № 653/586/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з твердої грошової суми на частку від його заробітку (доходу). Зазначено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили припинити стягнення аліментів на підставі судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області, виданого 19.03.2019 року по справі № 653/586/19. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на підставі судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області, виданого 19.03.2019 року по справі № 653/586/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, вже вирішено питання щодо стягнення з аліментів, тому підстави для звернення з таким позовом у позивачки відсутні. Також вказує, що позивачка звертаючись із даним позовом посилається виключно на особистих матеріальних потребах, які не підтверджуються належними доказами та не мають безпосереднього зв`язку із забезпеченням дітей. Вказує, що він систематично надає дітям матеріальну допомогу. Проте позивачка перешкоджає йому спілкуватися з дітьми. Крім того вказує, на той факт, що він є військовим ЗСУ, має обмежене грошове забезпечення, серйозні проблеми зі здоров`ям та відповідно додаткові витрати на лікування. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою обґрунтовано позовні вимоги. Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей, засадам справедливості, добросовісності та розумності. Розмір у частці від заробітку (доходу), в розмірі 1/3 відповідає положенням статті 183 Сімейного кодексу України.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Генічеського районного суду Херсонської області від 19.03.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на одну дитину починаючи з 21 лютого 2019 року та до досягнення дітьми повнолітнього віку (а. с. 12).
Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні.
Як вбачається з посвідчення офіцера серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України і є командиром взводу батареї батальйону морської піхоти в/ч НОМЕР_2 ; та довідки №3192 від 05.09.2024 року також вбачається, що молодший лейтенант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2024 року у ВЧ НОМЕР_2 з 06.03.2022 року та по теперішній час.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що сторони по справі є батьками двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Генічеського районного суду Херсонської області від 19.03.2019 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На момент видачі судового наказу відповідач не був офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим був визначений саме такий розмір аліментів. На даний час, змінився матеріальний стан, як відповідача так і матеріальний стан позивачки, яка є вагітною. Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем ЗСУ, має високий рівень оплати своєї праці. Інших дітей на утриманні відповідач не має. Зазначає, що її матеріальний стан погіршився, на даний час вона не працює, знаходиться на тривалому лікарняному, у зв`язку з подальшими пологами перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною.
Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 - 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, стаття 192 Сімейного кодексу України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. 
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України, зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц.
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.
Сімейним кодексом України чітко визначено, обов`язок батьків утримувати дитину, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Статтею 188 Сімейного кодексу України передбачено підстави для звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, серед яких: батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Посилання представника відповідача на той факт, що вимоги позивачки ґрунтуються виключно на її особистих матеріальних труднощах, без надання доказів, що підтверджують наявність реальної потреби у додаткових витратах на дітей є безпідставними. Оскільки зміна способу аліментів не є додатковими витратами на дитину.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач є військовослужбовцем.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та  ОСОБА_4  розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи відповідача щодо надання ним допомоги в добровільному порядку судовою колегією не приймаються, оскільки стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживають неповнолітні діти, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на той факт, що позивачка систематично перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми не впливає на зміну способу стягнення аліментів та є предметом окремого розгляду згідно статті 159 Сімейного кодексу України.
Посилання ОСОБА_5 , що рівень його грошового забезпечення є обмеженим і не забезпечує повноцінного покриття основних життєвих потреб, оскільки при необхідності лікування після проходження служби у лавах ЗСУ та недостатнього забезпечення у військових медичних закладах він змушений звертатися до приватних медичних установ, що потребує додаткових фінансових витрат, а отже зміна способу стягнення аліментів введе його в скрутне матеріальне становище, є безпідставними.
Належних та допустимих доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі, відповідачем суду не надано.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни – залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                                                О.В. Маміна
Судді:                                                                                        О.А. Кружиліна
                                                                               Н.П. Пилипчук