Справа № 461/10144/23                                Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3147/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , 
представників Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Ковалишин Н.О., представника ЛКП «Княже місто» Довганя А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року, - 
ВСТАНОВИВ:

у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Княже місто», третя особа Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про визнання незаконними дій та скасування розпорядження.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що є співвласником багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , який до 02 червня 2023 року знаходився на балансі ЛКП «Княже місто», однак розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 163 від 02 червня 2023 року затверджено акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» від 01 серпня 2022 року. Вважає, що вищезазначений акт та процедура його прийняття не відповідають вимогам законодавства, оскільки інформацію про прийняття балансоутримувачем розпорядчого документа про списання багатоквартирного будинку з балансу не було доведено до відома співвласників будинку, в акт внесено недостовірні та неповні відомості про будинок, не проведено загальних зборів співвласників, а також відсутнє погодження органу охорони культурної спадщини. За відсутності актуальної технічної інвентаризації будинку відомості, внесені в акт є недостовірними та неповними. Крім того, у Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відсутні повноваження щодо вчинення дій по списанню багатоквартирного будинку з балансу ЛКП «Княже місто» та затвердження відповідного акту, оскільки рішення щодо управління багатоквартирним будинком приймають співвласники цього будинку на загальних зборах. Мешканці багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не створювали ОСББ та не приймали рішення на загальних зборах про визначення управителя, тому виконавець житлово-комунальних послуг, яким є ЛКП «Княже місто», має залишитися балансоутримувачем будинку до прийняття рішення про вибір моделі управління багатоквартирним будинком, відтак списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» було передчасним. Житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у 1913 році, є пам`яткою архітектури, однак акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» від 01 серпня 2022 року не погоджено Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради. Вважає, що неправомірними діями відповідачів порушено її права, як співвласника багатоквартирного будинку. 
З наведених підстав просить:
- визнати незаконними дії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Княже місто» щодо складання та затвердження акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» від 01 серпня 2022 року;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 163 від 02 червня 2023 року в частині затвердження акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто». 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Княже місто», третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про визнання незаконними дій та скасування розпорядження – відмовлено.
Рішення суду оскаржили  ОСОБА_1 та її представник  ОСОБА_3 ,в апеляційних скаргах покликаються на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Представник ОСОБА_1  – Крет О.І. в апеляційній скарзі стверджує, що списання багатоквартирного будинку з балансу здійснюється його балансоутримувачем на підставі прийнятого ним розпорядчого документа, а акт про списання багатоквартирного будинку з балансу підписується всіма членами комісії та затверджується балансоутримувачем, однак балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1  є Львівське комунальне підприємство «Княже місто», а акт про списання багатоквартирного будинку  АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» від 01 серпня 2022 року затверджено Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, яка не є балансоутримувачем вищезазначеного будинку, не веде в ньому господарської діяльності та не має жодного відношення до цього будинку. Відсутність в оспорюваному акті відомостей щодо приміщень загального користування порушує права ОСОБА_1 , як співвласника багатоквартирного будинку, на вільне володіння, користування та розпорядження майном, яке знаходиться у спільному користуванні. Крім того, збори співвласників будинку щодо вирішення питання про списання будинку з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» не проводились. Зазначає, що Львівське комунальне підприємство «Княже місто» не повідомило про початок процедури списання будинку та не включило у роботу комісії уповноважену особу від співвласників багатоквартирного будинку. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апелянт ОСОБА_1 вважає, що у Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відсутні повноваження на затвердження акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто» від 01 серпня 2022 року, оскільки такий затверджується балансоутримувачем, яким є Львівське комунальне підприємство «Княже місто». При складанні вищезазначеного акту допущено значні порушення Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 301 від 20 квітня 2016 року, а невідповідність вимогам цивільного законодавства є підставою для визнання акта недійсним. Крім того, в акт не внесено відомостей щодо всіх допоміжних приміщень житлового будинку, не зазначено площі допоміжних приміщень, а також внесено недостовірні відомості щодо них, що впливає на обсяг її прав щодо користування допоміжними приміщеннями. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційних скарг ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , заперечення представників Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Ковалишин Н.О. та ЛКП «Княже місто» Довганя А.О. щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання незаконними дій Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Княже Місто» щодо складання та затвердження «Акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто» від 01.08.2022, а також визнання незаконним та скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №163 від 02.06.2023 в частині затвердження «Акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто», оскільки оспорюване розпорядження прийняте уповноваженим органом та є прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», постанови КМУ від 20.04.2016 №301 «Про затвердження порядку списання з балансу багатоквартирних будинків», а також із врахуванням рішення виконавчого комітету від 30.09.2016 №876 «Про затвердження Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та іншої форми власності» із змінами, та розпорядження голови районної адміністрації від 30.10.2018 №360 «Про списання житлових будинків з балансу ЛКП «Княже Місто». Окрім цього, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано доказів, що оскаржуваним розпорядженням порушуються її будь-які права, як співвласника будинку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 02.06.2023 №163 «Про затвердження актів про списання багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4 на вул. Саксаганського, №16 на пр. Т.Шевченка, №2 на вул. Дж.Дудаєва з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто», затверджено акти списання багатоквартирних будинків, в тому числі Акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .
Вважаючи незаконними дії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо прийняття розпорядження №163 від 02.06.2023 в частині затвердження «Акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто» від 01.08.2022, ОСОБА_1 посилається на те, що Акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто» від 01.08.2022 складений із порушенням процедури його прийняття, передбаченої чинним законодавством, на відсутність повноважень Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на вчинення дій по списанню багатоквартирного будинку з балансу ЛКП «Княже Місто» та затвердження акту, на порушення її, як співвласника багатоквартирного житлового будинку, прав та законних інтересів. Посилається також на те, що в оспорюваному Акті містяться недостовірні відомості, зокрема щодо площі місць загального користування, в тому числі допоміжних, що порушує її права, як співвласника будинку, щодо користування допоміжними приміщеннями.
Покликаючись на порушення процедури списання з балансу житлового будинку АДРЕСА_1 , на незаконність прийняття оскарженого розпорядження, яке прийняте відповідно до рішення виконавчого комітету №876 від 30.09.2016 «Про затвердження Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності», рішення виконавчого комітету № 557 від 30.06.2017 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 30.09.2016 №876» та розпорядження голови районної адміністрації «Про списання житлових будинків з балансу ЛКП «Княже Місто» №360 від 30.10.2018, позивачка зазначає, що Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №301 від 20.04.2016, має вищу юридичну силу, а відтак недотримання цього порядку при вирішенні питання про зняття житлового будинку з балансу, свідчить про порушення, допущені при списанні з балансу житлового будинку.
Аналогічними з цього приводу є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представника Крата О.І. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На виконання пункту 6 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №301 затверджено Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків.
Цей Порядок визачає механізм списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, створених внаслідок приватизації або корпоратизації державних або комунальних підприємств, зокрема щодо багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу таких господарських товариств та перебувають у них на балансі (обліку) як об`єкти державної або комунальної власності.
Згідно із пунктом 3 вказаного Порядку списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, створених внаслідок приватизації або корпоратизації державних або комунальних підприємств щодо багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу таких господарських товариств та перебувають у них на балансі (обліку) як об`єкти державної або комунальної власності (далі - балансоутримувач), здійснюється на підставі прийнятого ними рішення про списання багатоквартирного будинку.
Тобто, згідно з приписами п. 3 Порядку №301 списання з балансу багатоквартирного будинку міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади, державним підприємством або органом місцевого самоврядування, на балансі яких перебувають багатоквартирні будинки (далі балансоутримувач), у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності (далі багатоквартирні будинки), здійснюється на підставі прийнятого ними рішення про списання багатоквартирного будинку.
Списання багатоквартирного будинку з балансу здійснюється його балансоутримувачем на підставі прийнятого ним розпорядчого документа.
Списання багатоквартирного будинку з балансу може бути ініційоване особою (особами), якій (яким) на праві приватної власності належить (належать) приміщення у такому будинку, шляхом направлення балансоутримувачу письмового повідомлення та копій документів, що відповідно до законодавства підтверджують належність особі (особам) відповідного (відповідних) приміщення (приміщень) на праві приватної власності.
У такому випадку балансоутримувач протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідного повідомлення та документів розпочинає процедуру списання такого будинку з балансу згідно з п. 4 цього Порядку.
Списання багатоквартирного будинку з балансу здійснюється його балансоутримувачем на підставі прийнятого ним розпорядчого документа (далі розпорядчий документ).
Пункт 4 Порядку №301 передбачає, що для списання багатоквартирного будинку з балансу утворюється відповідна комісія у складі не менше п`яти осіб (далі комісія). Склад комісії затверджується балансоутримувачем. Комісію очолює представник балансоутримувача. До складу комісії включаються представники балансоутримувача, виконавця послуг з управління будинком або виконавця послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій такого будинку. У роботі комісії бере участь уповноважена особа (особи) від співвласників багатоквартирного будинку за її (їх) згодою. Уповноважена (уповноважені) особа (особи) від співвласників будинку може (можуть) бути залучена (залучені) до складу комісії протягом усього часу роботи комісії, але не пізніше дня підписання акта про списання багатоквартирного будинку з балансу.
Пункт 5 Порядку передбачає, що комісія з метою фіксування технічного стану багатоквартирного будинку перед списанням проводить його огляд. Під час огляду комісія може використовувати наявну в балансоутримувача технічну документацію (акт прийняттят в експлуатацію, матеріали технічної інвентаризації, лпани зовнішніх мереж тощо), а аткож данеі бухгалтерського обліку щодо будинку. 
Пунктом 6 Порядку №301 передбачено, що за результатами роботи комісії складається акт про списання багатоквартирного будинку з балансу за формою згідно з додатком. 
Акт про списання багатоквартирного будинку з балансу підписується всіма членами комісії та затверджується балансоутримувачем (п. 7 Порядку №301).
Згідно з приписами п. 8 після затвердження балансоутримувачем акта про списання багатоквартирного будинку з балансу процедура списання відповідного будинку вважається закінченою. Процедура списання багатоквартирного будинку з балансу повинна бути завершена у строк не більше двох місяців з дня прийняття розпорядчого документа.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №301 «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків», враховуючи рішення виконавчого комітету від 13.03.2016 №448 «Про сприяння у створенні об`єднань співвласників багатоквартирних будинків у м.Львові», та керуючись положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирних будинках» та іншими законодавчими актами, з метою вдосконалення механізму зняття багатоквартирних житлових будинків з балансу міської ради, виконавчий комітет Львівської міської ради рішенням №876 від 30.09.2016 затвердив Порядок списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності, а також форму акта про списання багатоквартирного будинку з балансу, Колегія суддів 
Згідно з п. 3 Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №876 від 30.09.2016 року, списання з балансу багатоквартирного будинку, що перебуває на балансі Львівської міської ради (надалі балансоутримувач), у якому розташовані приміщення приватної та інших форм власності (надалі багатоквартирний будинок), здійснюється на підставі прийнятого рішення відповідною районною адміністрацією про списання багатоквартирного будинку.
Балансоутримувач багатоквартирного будинку в особі відповідної районної адміністрації отримує інформацію з Реєстру речових прав на нерухоме майно про належність об`єктів нерухомого майна до приватної та інших форм власності у відповідному багатоквартирному будинку (п. 4 згаданого вище Порядку).
Тобто, згідно з Порядком списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №876 від 30.09.2016 року, який є чинним, балансоутримувача багатоквартирного будинку зазначено в особі відповідної районної адміністрації, яка згідно з пунктом 3 Порядку здійснює списання багатоквартирного будинку з балансу на підставі прийнятого рішення відповідною районною адміністрацією про списання багатоквартирного будинку.
З врахуванням вищенаведеного, складання та затвердження акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто», прийняття Галицькою районною адмінітсраціїєю Львівської міської ради оскаржуваного розпорядження в частині затвердження акту про списання цього багатоквартирного будинку з балансу ЛКП «Княже місто», відповідає Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності, затвердженому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №876 від 30.09.2016 року, яке не оскаржувалося і є чинним.
Зазначене вище спростовує доводи апелянтів про те, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради не могла діяти в інтересах чи відімені ЛКП «Княже місто». 
Відповідно до п. 5 Порядку списання багатоквартирного будинку з балансу може бути ініційоване, зокрема, особою (особами), якій (яким) на праві приватної власності належить (належать) приміщення у такому будинку, через скерування балансоутримувачу в особі відповідної районної адміністрації письмового повідомлення та копій документів, які відповідно до законодавства підтверджують належність особі (особам) відповідного (відповідних) приміщення (приміщень) на праві приватної власності.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що процедура списання з балансу багатоквартирного будинку, передбачена виконавчим комітетом Львівської міської ради, за суттю та змістом відповідає процедурі, встановленій Порядком №301. 
Відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував і тим, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №876 від 30.09.2016, яким затверджено Порядок списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, з внесеними до нього змінами, не оскаржувалося в судовому порядку, відтак таке є чинним.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції також посилався на те, що відповідно до п 2.1 ухвали Львівської міської ради №4035 від 11.10.2018 «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м.Львові», районним адміністраціям м.Львова доручено провести списання багатоквартирних житлових будинків з балансового обліку львівських комунальних підприємств у відповідності та у порядку, передбаченому саме рішенням виконавчого комітету від 30.09.2016 №876, і що згідно із п.4.1.25 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 08.10.2021 №914 «Про затвердження Положень про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур», до компетенції районної адміністрації належать прийняття рішень про списання багатоквартирних будинків в установленому виконавчим комітетом порядку.
Навдене спростовує доводи ОСОБА_1 , її представника про відсутність повноважень Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо вчинення дій по списанню багатоквартирного будинку з балансу ЛКП «Княже Місто».
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив про відсутність інших порушень процедури списання будинку з балансу ЛКП «Княже Місто», якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, зокрема щодо непроведення технічної інвентаризації, відсутності згоди співвласників, а також відсутності погодження органу охорони культурної спадщини.
Згідно із пунктом 10 Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №876 від 30.09.2016, з внесеними до нього змінами, комісія, з метою фіксування технічного стану багатоквартирного будинку перед списанням проводить його огляд.
Під час огляду комісія може використовувати наявну у балансоутримувача технічну документацію (акт прийняття в експлуатацію, матеріали технічної інвентаризації, плани зовнішніх мереж тощо), а також дані бухгалтерського обліку щодо будинку.
Відповідно до оскаржуваного Акту, а саме п. 6 «Перелік документів, що використовувались під час складання акту», при складенні такого були використані плани поверхів, програма бухгалтерського обліку – «Бухгалтерія для ЛКП».
Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється учасниками справи, технічна інвентаризація в будинку АДРЕСА_1 була проведена 13.03.1984, а згідно із вимогами Порядку при списанні будинку з балансу ЛКП, обов`язку щодо повторного проведення технічної інвентаризації не передбачено.
Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що житловий будинок АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення згідно з рішенням Львівського облвиконкому від 05.07.1985 за №381 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, містобудівельну і художню цінність», охоронний номер 5237-Лв. Зазначений будинок занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України згідно з наказом №14 Міністерства культури та інформаційної політики України.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що Акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу ЛКП «Княже Місто» не погоджувався із Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради.
Статтею 23 Закону передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Отже, охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності. Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» є адміністративним договором. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Згідно з пунком 15 Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №876 від 30.09.2016, з внесеними до нього змінами, якщо багатоквартирний будинок внесений до Державного реєстру об`єктів культурної спадщини (пам`ятки історії, культури, архітектури і містобудування, садово-паркового мистецтва), керуючись положеннями Закону України «Про охорону культурної спадщини», власники цього будинку укладають охоронний договір з управлінням охорони історичного середовища.
За вищенаведеного не можна не погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що ні зазначеним Порядком №876, ні Порядком №301, не передбачено обов`язку погоджувати Акт про списання багатоквартирного будинку з балансу ЛКП із Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради у випадку перебування такого будинку у Державному реєстрі об`єктів культурної спадщини, доводи апеляційних скарг в цій частині колегія суддів вважає необгрунтовнаими. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, інформацію щодо проведення списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було доведено до співвласників будинку шляхом розміщення відповідного оголошення на інформаційному стенді, у якому було запропоновано співвласникам взяти участь у роботі комісії із списання будинку, шляхом подання письмової заяви в термін до 09.11.2018, однак ніхто із співвласників не звертався до ЛКП із пропозицією долучитись до роботи комісії, що підтверджується наданими представником відповідача ЛКП «Княже Місто» копіями з журналу реєстрації звернень даного будинку, 
Окрім цього, оскаржуваний Акт про списання за ініціативи власників будинку, неодноразово повертався Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради з метою доопрацювання, зокрема, узгодження всіх його пунктів з власниками житлових та нежитлових приміщень, що спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність згоди співвласників чи недоведення до відома співвласників інформації про прийняття балансоутримувачем розпорядчого документа про списання багатоквартирного будинку з балансу.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 678/326/17.
Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України всі власники квартир і нежилих приміщень в багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (в тому числі допоміжні). Тобто право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку.
Дане положення закріплене в статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, згідно з якою приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в статті 5 Закону, відповідно до якої спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, таким чином співвласники багатоповерхового будинку є власниками допоміжних приміщень (якщо мова іде про допоміжні приміщення: колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти та машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери й інші підсобні й технічні приміщення). Допоміжні приміщення (кладові, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
У рішеннях Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 та від 09.11.2011 № 14-рп/2011 зазначено, що підтвердження права власності на допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинків і зовнішнього благоустрою не вимагають додаткових дій із боку власників квартир. Власники квартир є власниками допоміжних приміщень, конструктивних елементів зовнішнього та внутрішнього благоустрою, незалежно від способів отримання права власності на квартири (під час приватизації чи в разі здійснення цивільно-правових угод).
Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Чинним законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян допоміжних приміщень будинку, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень. Допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з набуттям громадянами права власності на квартири у відповідності з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для підтвердження набутого в такий спосіб права на допоміжні приміщення не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. При цьому розмір частки в майні будинку кожного співвласника визначається для кожного з них пропорційно розміру квартири, яка є їхньою власністю. Наявність частки у спільній власності власників квартир не означає, що власники можуть здійснювати відчуження своєї частки окремо від відчуження квартири. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Зазначені приміщення, що знаходяться у спільній власності, є невід`ємною частиною будинку, а тому переходять до набувача разом з відчуженням самої квартири. Разом з тим, кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Передача об`єктів, що належать до спільного майна багатоквартирного будинку в користування, у тому числі на умовах оренди, фізичним та юридичним особам можна виключно за рішенням загальних зборів об`єднання співвласників за умови, що не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень, зокрема, на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який враховуючи наведені норми та обставини справи, дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що приймались будь-які рішення чи вчинялись будь-які дії щодо обмеження прав позивачки щодо місць загального користування будинку, а відомості в оскаржуваному Акті жодним чином не впливають на обсяг її прав щодо користування такими допоміжними приміщеннями, а відтак обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач, всупереч вимогам статтті 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на відсутність правових підстав для визнання незаконними дій Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Княже Місто» щодо складання та затвердження «Акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто» від 01.08.2022, а також визнання незаконним та скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №163 від 02.06.2023 в частині затвердження «Акту про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з балансу Львівського комунального підприємства «Княже Місто», оскільки оспорюване розпорядження прийняте уповноваженим органом та є прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», постанови КМУ від 20.04.2016 №301 «Про затвердження порядку списання з балансу багатоквартирних будинків», а також із врахуванням рішення виконавчого комітету від 30.09.2016 №876 «Про затвердження Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та іншої форми власності» із змінами, яке є чинним, а відтак підлягає обов`язковому виконанню, та розпорядження голови районної адміністрації від 30.10.2018 №360 «Про списання житлових будинків з балансу ЛКП «Княже Місто», а також з огляду на відсутність порушеного права чи законного інтересу ОСОБА_1 .
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк