П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1661/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
10 листопада 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В січні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним зменшення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розміру пенсії при проведенні перерахунку розміру раніше призначеної при встановленні інвалідності II групи та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 01.10.2024 перерахунок та виплату пенсії із надбавками на підставі встановлення інвалідності II групи із збереженням її причини з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи. Оскільки захворювання, яке призвело до встановлення групи інвалідності пов`язане  із виконанням обов`язків військової служби, до пенсії встановлювалась доплата відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У зв`язку із різким погіршенням здоров`я, 30.09.2024 встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням. З 01.10.2024 відповідач здійснив перерахунок пенсії по інвалідності, однак без збереження її причини. 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 при проведенні перерахунку розміру раніше призначеної при встановленні інвалідності II групи.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 01.10.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із надбавками та підвищеннями  на підставі встановлення інвалідності II групи, із збереженням її причини, з урахуванням раніше виплачених сум.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992.
Відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ №098209 від 12.09.2006 позивачу 21.08.2006 встановлена ІІІ група інвалідності, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до розрахунку від 30.10.2024 розмір пенсії з 01.03.2024 становив: 14697,85 грн (основний розмір пенсії 20996,93 грн х 70%) + 2057,70 грн (індексація базового ОСПП 2022) + 1500,00 грн (індексація базового ОСПП 2023) + 1453,14 грн (індексація базового ОСПП 2024) + 4927,17 грн (збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 19708,69 грн) + 708,30 грн (інвалід війни ІІІ групи/при виконанні обов`язків в/с інвалід війни ІІ гр. (стаття 7)) + 50,00 грн (інваліди війни 3 гр/при виконанні обов`язків в/с) = 25394,16 грн, до виплати 23610,00 грн.
30.09.2024 позивачу встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку із загальним захворюванням, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААГ №937251 від 30.09.2024.
Згідно із перерахунком від 30.10.2024 розмір пенсії позивача з 01.10.2024 становить:
14697,85 грн (основний розмір пенсії 20996,93 грн х 70%) + 2057,70 грн (індексація базового ОСПП 2022) + 1500,00 грн (індексація базового ОСПП 2023) + 1453,14 грн (індексація базового ОСПП 2024) = 19708,69 грн.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії по інвалідності без збереження її причини, позивач звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням у нього зберігається право на встановлення підвищень та доплат, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, враховуючи норми статті 27 Закону № 2262-XII.
Відтак, суд дійшов висновку, що пенсійний орган, здійснюючи перерахунок пенсії позивача по інвалідності ІІ групи, протиправно зменшив її розмір, не врахувавши збереження причини встановлення інвалідності ІІІ групи.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області оскаржило його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, тобто інвалідність ІІ групи встановлено з причин не пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, тому з 01.10.2024 позивача переведено на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII. Оскільки статтею 27 Закону № 2262-XII передбачено, що із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. У зв`язку з тим, що пенсія позивача була перерахована як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання, тому підстав для врахування підвищення, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 708,30 грн та цільової грошової допомоги, яка встановлена у фіксованих сумах залежно від встановленої групи інвалідності, ІІІ групи - 50,00 грн. відсутні.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є   Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   (надалі - Закон №2262-ХІІ).
Статтею 1-1 Закону № 2262-XII встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на  Конституції України  і складається з цього Закону,  Закону України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Стаття 1 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Згідно ст. 18 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Відповідно до ст. 19 Закону № 2262-XII, групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.
Статтею 20 Закону № 2262-XII, залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:
а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у  статті 7  Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.
Відповідно до ст. 21 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:
а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);
б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
У свою чергу, статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Згідно ст. 26 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.
Відповідно до ст. 27 Закону № 2262-XII, із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. Якщо при цьому у особи з інвалідністю внаслідок війни здоров`я погіршується у зв`язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини.
Як встановлено судом, позивачу до 01.10.2024 до розміру пенсії враховувалось підвищення, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 708,30 грн та цільова грошова допомога, яка встановлена у фіксованих сумах залежно від встановленої групи інвалідності, ІІІ групи - 50,00 грн.
З 01.10.2024 відповідач перерахував пенсію пезивача без збереження причини інвалідності, що призвело до зменшення розміру пенсії (втрата надбавок як "інваліду війни).
Відповідач зазначає, що  статтею 27 Закону № 2262-XII передбачено, що із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії, та оскільки пенсія позивача була перерахована як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання, тому підстав для врахування підвищення, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 708,30 грн та цільової грошової допомоги, яка встановлена у фіксованих сумах залежно від встановленої групи інвалідності, ІІІ групи - 50,00 грн відсутні.
Проте такі доводи відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положення статті 27 Закону № 2262-XII чітко передбачають, що у випадку, коли у особи з інвалідністю внаслідок війни здоров`я погіршується у зв`язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини. 
Таким чином, навіть якщо позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з формулюванням "внаслідок загального захворювання", це не є підставою для зміни причини інвалідності або позбавлення його статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни", якщо первинна інвалідність настала саме у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, дії відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу без збереження причини інвалідності суперечать положенням статті 27 Закону № 2262-XII.
Між тим, позивач зберігає статус особи з інвалідністю внаслідок війни, а відтак має право на відповідні підвищення до пенсії згідно із Законом України № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для їх скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.