ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року	Львів	Справа № 460/15483/21 пров. № А/857/16387/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань                                Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі за позовом Приватного підприємства «Олан Трейд» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
          
суддя у І інстанції                                                            Недашківська К.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               25 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Приватне підприємство «Олан Трейд» (далі – ПП «Олан Трейд») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення (далі – ППР) Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – ГУ ДПС) від 23.10.2021:
№1044217000701, яким підприємству збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток (далі – ПНП) у розмірі 234 509 грн, з яких 192 432,00 грн за основним платежем та 42077,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; 
№1044417000701 про визначення збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість (далі – ПДВ) у розмірі 219 222,50 грн, з яких 175 378,00 грн за основним платежем та 43844,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;
№10453/17000706, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на доходи іноземних юридичних осіб (далі – ПДІЮО) у сумі 10400 грн, з яких 9743,00 грн за основним платежем та 657 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;
№10454/17000706 про застосування штрафних санкцій з ПДІЮО у сумі 1020,00 грн .
Окрім того, ПП «Олан Трейд» просило визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДПС від 23.10.2021 №10424/17000709 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок у сумі 1848,69 грн. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 460/15483/21 позов було задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС від 23.10.2021 №1044217000701 та №1044417000701. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що господарські операції між ПП «Олан Трейд» та ТОВ “Гранд Траст”, ТОВ “М-Продакшн”, ТОВ “Рубін-Груп”, ТОВ “Страйд Плюс”, ТОВ “Предіторі” мали реальний характер, а протилежні висновки контролюючого органу, зроблені під час проведеної перевірки, ґрунтуються на суб`єктивних припущеннях і є безпідставними. 
Тому заявлені позовні вимоги про визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДПС від 23.10.2021 №1044217000701 та №1044417000701 підлягають задоволеню. 
Правомірність решти позовних вимог ПП «Олан Трейд» не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому у їх задоволенні було відмовлено.
ГУ ДПС у своїй апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПП «Олан Трейд» відмовити повністю.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки позивача ГУ ДПС було встановлено, що ПП «Олан Трейд» у бухгалтерському обліку відобразило інформацію щодо придбання фруктів, зелені, стрічки п/п, піддонів від ряду суб`єктів господарювання з ознаками сумнівності, а саме від ТОВ “Гранд Траст”, ТОВ “М-Продакшн”, ТОВ “Рубін-Груп”, ТОВ “Страйд Плюс”, ТОВ “Предіторі”, які не могли поставити позивачу товари, оскільки було встановлено відсутність реального джерела походження таких товарно-матеріальних цінностей (далі – ТМЦ) по ланцюгу постачання. Вказані контрагенти позивача у подальшому були визнані такими, що відповідають критеріям ризиковості платника податку відповідними рішеннями контролюючого органу.
Право на нарахування податкового кредиту в умовах дії ПК обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів/послуг, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) ПДВ, на підставі податкової накладної, складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних саме тим платником податку, який фактично здійснює операції з постачання товарів/послуг.
При цьому контролюючим органом виявлено лише документальне оформлення господарських операцій із вказаними контрагентами в супереч вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та пунктів 2.1-2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі – Положення № 88), а тому у ПП «Олан Трейд» відсутні підстави для формування показників бухгалтерського обліку на підставі таких документів.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС позивач ПП «Олан Трейд» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Наполягає на тому, що висновки контролюючого органу, які стали підставою для винесення оскаржуваних ППР, ґрунтуються на узагальненій податковій інформації та зводяться до інформації по ланцюгу постачання придбаних товарів у третіх осіб – контрагентів. Доводи контролюючого органу про відсутність матеріально-технічних ресурсів у контрагентів, як на підставу неможливості фактичного здійснення спірних господарських операцій не підтверджені жодними доказами. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Акцентує увагу на тому, що апелянтом не наведено доказів на підтвердження того, що відомості, що містяться у наданих первинних документах, неповні, недостовірні та суперечливі, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ПП «Олан Трейд» спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, не доведено факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів, що може мати наслідком незаконне формування показників податкової звітності за такими операціями. 
Представник ГУ ДПС у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Представник ПП «Олан Трейд» у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість апеляційних вимог ГУ ДПС доводами,  викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог ГУ ДПС виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ДПС було проведено документальну планову виїзну перевірку ПП “Олан Трейд” з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2018 по 31.12.2020, за результатами якої складено акт від 01.10.2021 №6490/17-00-07-01/40487828.
У ході проведеної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про встановлення порушення ПП “Олан Трейд”: 
пунктів 44.1, 44.2 статті 44. підпункту 134.1 пункту 134 статті 134 ПК, пунктів 5, 21 П(С)БО 15 “Дохід”, пункту 5 П(С)БО 11 “Зобов`язання”, статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні”, пункту 2.3 Положення №88, що призвело до заниження ПНП у розмірі 192 432,00 грн; 
підпункту “а” пункту 198.1, пункту198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 розділу ПК, у результаті чого занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 175 378,00 грн;
частини 1 статті 4, пункту 3 частини 4 статті 5, пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 4 статті 7, пункту 2 частини 8 статті 9, частини 11 статті 9, пункту 6 частини 11 статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, у результаті чого несвоєчасно сплачено суми єдиного внеску одночасно з виплатою сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, на суму 34437,20 грн;
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента виплати доходів із джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час такої виплати на загальну суму 1215,99 грн за 1 півріччя 2019 року при виконанні умов договору №28/03-2019 від 28.03.2019 ;
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента виплати доходів із джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час такої виплати на загальну суму 1411,58 грн за ІІІ квартал 2019 року при виконати умов договору-заявки №10-19 від 07.09.2019; 
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента заплати доходів в джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час такої виплати на загальну суму 470,73 грн за І півріччя 2020 року при виконанні умов договору №28-20 від 31.03.2020; 
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента виплати доходів із джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час такої виплати на загальну суму 1515,32 грн за І квартал 2020 року при виконанні умов договору-заявки №19-20 від 18.03.2020; 
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента виплати доходів із джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час такої виплати на загальну суму 1560,26 грн за І півріччя 2020 року при виконанні умов договору №22-20 від 24.03.2020;
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента виплати доходів із джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час виплати на загальну суму 3147,45 грн при виконанні умов договору №21-20 від 25.03.2020; 
пунктів 103.2, 103.4, 103.5 статті 103, частини г) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК – ПП “Олан Трейд” при здійсненні на користь нерезидента виплати доходів із джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено до бюджету під час такої виплати на загальну суму 421,65 грн за І квартал 2020 року при виконанні умов договору №08-20 від 18.03.2020;
пункту 103.9 статті103 ПК – ПП “Олан Трейд” додаток ПН до рядка 23 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітні періоди: І півріччя 2010 року, 3 квартали 2019 року, за 2019 рік, І квартал 2020 року і півріччя 2020 року, 3 квартали 2020 року, за 2020 рік не подавало. 
З урахуванням висновків вказаного акта перевірки ГУ ДПС 23.10.2021 винесло ППР №1044217-000701, №1044417000701, №10453/17000706, №10454/17000706, а також рішення  №10424/17000709. 
ПП “Олан Трейд” не погодилося із зазначеним рішеннями контролюючого органу та звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами пункту 1.2 статті 1, підпунктів 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 статті 2 Положення №88, статей 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність –  діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК бюджетне відшкодування –  це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податковий кредит –  сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.
За підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Правилами пункту 185.1 статті 185 ПК передбачено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України; відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
За вимогами пункту 198.1 статті 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно із приписами пункту 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Разом із тим, приписами пункту 198.6 статті 198 ПК встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи нр підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
За змістом пункту 200.4 цієї статті при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: 
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; 
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту200-1.3 статті 200-1цьогоКодексуна момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За правилами пункту 200.7 статті 200 ПК платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи та наданих суду поясненнях, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновків суду першої інстанції про необґрунтованість висновків контролюючого органу про відсутність у ПП “Олан Трейд” достатніх доказів про реальність його господарських операцій з ТОВ «Гранд Траст», ТОВ «М-Продакшн», ТОВ «Рубін-Груп», ТОВ «Страйд Плюс», ТОВ «Предіторі», а відтак правомірність відображення результатів таких господарських операцій у його бухгалтерському та податковому обліках.
При цьому у іншій частині ПП “Олан Трейд” погодилося із правомірністю оспорюваних ППР ГУ ДПС від 23.10.2021 №10453/17000706, №10454/17000706 та рішення відповідача від 23.10.2021 №10424/17000709 про застосування штрафних санкцій, оскільки не оскаржувало рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позовних вимог у цій частині.
Як свідчать матеріали справи, 01.11.2018 ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Гранд Траст» (Постачальник) уклали договір поставки №01/11, за умовами якого Постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність Покупця овочі згідно із видатковою накладною, що є невід`ємною частиною цього договору. Поставка товару здійснюється за рахунок Постачальника на склад Покупця за адресою: вул. Центральна, 283, с. Нова Збур`ївка, Херсонська область, Україна, якщо інше не узгоджене Сторонами. Кількість та асортимент товару погоджуються сторонами у видаткових накладних. Оплата здійснюється у безготівковій формі.
Придбаний у відповідності до наявних видаткових накладних та товарно-транспортних накладних (далі – ТТН) на виконання умов договору поставки №01/11 від 01.11.2018 у ТОВ «Гранд Траст» товар ПП «Олан Трейд» реалізовано для ТОВ «Омега».
Окрім того, 02.07.2018 ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «М-Продакшн» (Постачальник) уклали договір поставки №02/7, за умовами якого Постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець– прийняти і оплатити товар  «овочі – фрукти» на умовах та в порядку, визначених цим договором. Постачальник зобов`язувався поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у видаткових накладних, що є невід`ємними частинами договору. Поставка товару мала здійснюватися Постачальником протягом не більше ніж 3 днів з моменту отримання відповідного замовлення або протягом строку, визначеному у самому замовленні. Розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.
Придбаний у відповідності до наявних видаткових накладних та ТТН на виконання умов договору поставки №02/7 від 02.07.2018 у ТОВ «М-Продакшн» товар ПП «Олан Трейд» реалізовано для ТОВ «Альянс Маркет».
Водночас 02.09.2019 ПП «Олан Трейд» (Покупець)ТОВ «Рубін-Груп» (Постачальник) уклали договір поставки №02/09, за умовами якого Постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець – прийняти й оплатити товар на умовах та в порядку, визначених цим договором. Асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі видаткових накладних. Поставка Товару здійснюється Постачальником відповідно до попереднього замовлення Покупця, у якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару, загальна ціна партії товару та інші умови. Розрахунки за поставлений Постачальником Товар здійснюються протягом 40 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.
Придбаний у відповідності до наявних видаткових накладних та ТТН на виконання умов договору поставки №02/09 від 02.09.2019 у ТОВ «Рубін-Груп» товар було списано в межах господарської діяльності позивача.
Попри те, 16.09.2019 ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Страйд Плюс» (Продавець) уклали договір поставки №16/09, за умовами якого Постачальник зобов`язувався поставляти товари в асортименті, а Покупець – приймати і оплачувати товари згідно з умовами цього договору. Ціна товарів містить ціну товарів, маркування, упаковку, тари та навантаження і зазначається у видаткових накладних Постачальника на кожну окрему партію товарів і є невід`ємною частиною цього договору. Поставка здійснюється на умовах самовивозу товару Покупцем. Покупець розраховується з Постачальником за поставлені товари шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 90 банківських днів після поставки Товарів.
Придбаний у відповідності до наявних видаткових накладних та ТТН на виконання умов договору поставки №16/09 від 16.09.2019 у ТОВ «Страйд Плюс» товар було списано в межах господарської діяльності позивача.
Поза тим, 16.09.2019 ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Предіторі» (Постачальник) уклали договір поставки №32, за умовами якого Постачальник зобов`язувався поставити, а Покупець – прийняти та оплатити піддони дерев`яні (далі – товар), який належить Постачальнику на праві власності, у відповідності з умовами цього договору. Кількість та асортимент товару в кожній партії узгоджується сторонами перед оформленням Покупцем замовлення на поставку партії товару і вказується у відповідних замовленнях на поставку товару до цього договору. Поставка товару здійснюється транспортом Покупця зі складу Постачальника: м. Миколаїв, вул. Приміська, 62Б.
Розрахунок за поставлений товар здійснюється на підставі видаткових накладних та рахунків, наданих Постачальником, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах відстрочки платежу – 30 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару на склад Покупця.
Придбаний у відповідності до наявних видаткових накладних та ТТН на виконання умов договору поставки №32 від 16.09.2019 у ТОВ «Предіторі» товар було списано в межах господарської діяльності позивача.
При цьому апеляційний суд погоджується із доводами позивача про те, що контролюючий орган базує свої висновки щодо нереальності вказаних господарських операції лише на витягах з Єдиного реєстру податкових накладних, карток платників податків, податкової звітності вказаних суб`єктів господарювання та їхніх безпосередніх постачальників. 
Контролюючий орган, стверджуючи про нереальність зазначених господарських операцій позивача, посилається на те, що наявність у ПП «Олан Трейд» оформлених на виконання відповідних договірних зобов`язань первинних документів не свідчить про здійснення поставки зазначених у них ТМЦ, оскільки за наслідками аналізу податкової інформації з інформаційних баз встановлено невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого у подальшому його контрагентами товару по ланцюгу постачання, що свідчить про невідповідність оформлених документів щодо їх змісту вимогам податкового законодавства. Відтак, відповідач наполягає на неможливості поставки як плодоовочевої продукції, так і інших товарів контрагентами позивача ТОВ «Гранд Траст», ТОВ «М-Продакшн», ТОВ «Рубін-Груп», ТОВ «Страйд Плюс», ТОВ «Предіторі».
Надаючи оцінку таким доводам контролюючого органу, апеляційний суд в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вважає за необхідне при вирішенні спору орієнтуватися на висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.03.2018 по справі №804/939/16, від 26.06.2018 по справі №826/3006/14, від 06.11.2018 по справі №К/9901/3443/18. 
Водночас апеляційний суд погоджується із доводами позивача про те, що за умовами господарських договорів той не зобов`язаний контролювати договірні відносини своїх контрагентів. 
Виходячи із правових позицій Верховного Суду у постановах від 18.12.2018 у справі №816/1118/17, від 15.01.2019 у справі № 809/2918/13-а, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.
Зокрема, у пунктах 70, 71 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов висновків, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Ураховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.
Водночас апеляційний суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 02.04.2019 у справі № 826/6245/18; від 20.08.2020 у справі №380/10381/20) непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Висновки про відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону, сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №П/811/3228/14, будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, у тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність у підприємства матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Норми ПК не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Лише у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які не підтверджують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною. 
Припускаючи, що певні ТМЦ могли бути передані, а роботи виконані іншими контрагентами позивача за спірний період, придбані в необлікованому порядку чи здійснені власними силами за рахунок робочої сили власних працівників, відповідач не вказав якими саме суб`єктами господарювання здійснено таке постачання товарів і виконання робіт, якими ідентичними по кількості, сумі і характеристиці бухгалтерськими документами із іншими постачальниками і контрагентами сформовано податковий облік позивача на спірну суму податкового кредиту з ПДВ і обліковано його витрати. 
У постанові від 16.04.2020 у справі №805/5017/15-а Верховний суд зазначив, що податковим органом не спростовано, що внаслідок проведення даних операцій позивач мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, не підтверджено, що позивач не прагнув отримати вигоду виключно переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість (безпідставного формування податкового кредиту). Відповідачем не доведено неотримання позивачем товару та послуг.
При цьому відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.
Касаційний суд неодноразово зазначав, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Водночас контролюючий орган не надав належних доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагента і злагодженості дій між ними.  
При цьому згідно із усталеною практикою Верховного Суду платник (покупець товарів/робіт/послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо суд не встановить фактів , які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанови Касаційного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі № 520/2388/2020, від 05.10.2022 у справі № 640/12691/19, від 06.10.2022 у справі № 160/8965/19, від 23.05.2023 у справі №360/1283/20).
Оцінюючи доводи контролюючого органу щодо нереальності спірних господарських операцій по ланцюгу постачання з огляду на наявність у третіх осіб-контрагентів статусу ризикових, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, рішення про відповідність ТОВ “Гранд Траст”, ТОВ “М-Продакшн”, ТОВ “Рубін-Груп”, ТОВ “Страйд Плюс”, ТОВ “Предіторі” критеріям ризиковості платника податку датовані 04.02.2020, у той час як спірні операцій з постачання ТМЦ позивачу мали місце у 2018-2019 роках, а отже вказані обставини не могли стосуватися фактичних обставин, які є предметом судового розгляду. 
Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 01.07.2017 ПП «Олан Трейд» та ФОП ОСОБА_1 уклали договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого позивач взяв у оренду нерухоме майно – частину приміщення площею 10 м2 за адресою: Херсонська обл., Олешківський р-н, с. Великі Копані, вул. Соборна 33-а.
06.06.2018 ПП «Олан Трейд» та ПП «Михалич» уклали договір оренди нежилого приміщення №2-06/2018-С, за умовами якого позивач взяв у оренду нежиле приміщення №302 за адресою: смт. Глеваха, Васильківський район, Київська область, вул. Вокзальна, 4, літера В, загальною площею 19,76 м2.
01.01.2019 ПП «Олан Трейд» та ТОВ «М-Груп Україна» уклали договір суборенди нежилого приміщення №7-01-2019-СО, за умовами якого позивач взяв у оренду нежиле офісне приміщення №302 площею 19,76 м2.
19.11.2018 ПП «Олан Трейд» та ТОВ «М-Груп Україна» уклали договір суборенди складських приміщень №14-11-2018-СО, за умовами якого позивач взяв у оренду складське приміщення №6 площею 404,2 м2 за адресою: смт. Глеваха, Васильківський район, Київська область.
Вказані обставини ставлять під сумнів доводи контролюючого органу про відсутність у позивача можливості для зберігання придбаних ТМЦ, оскільки не спростовані у ході розгляду справи. 
Згідно із приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 110 рішення ЄСПЛ від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
У пункті 38 рішення ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007 Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію ЄСПЛ, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20.09.2012, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 ЄСПЛ Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відтак, на думку апеляційного суду, огляду на встановлені фактичні обставини та наведені правові норми у суду першої інстанції були належні підстави для висновку про протиправність оспорюваних позивачем ППР ГУ ДПС від 23.10.2021 №1044217000701 та №1044417000701. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі №460/15483/21 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Постанова у повному обсязі складена 12 вересня 2025 року.