ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11466/24                                                                     

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року, суддя Падій В.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає: у безпідставному відмовлені листом № 17-294/21781 від 31.07.2024 в задоволенні запиту від 25.07.2024 на інформацію щодо надання копій документів, що стали підставою для складання висновку щодо оцінювання за 2021 рік детектива О.Олійника, а саме: завіреної копії форми завдання і ключових показників ... на 2021 рік; завіреної копії форми згідно додатком 8 до Порядку: результатів виконання завдань державним службовцем заповнену детективом та безпосереднім керівником за 2021 рік; завіреної копії письмового звіту детектива за 2021 рік; завіреної копії висновку щодо оцінювання за 2021 рік;
- зобов`язати Національне антикорупційне бюро України надати копії документів відповідно до запиту від 25.07.2024 стосовно документів що стали підставою для складання висновку щодо оцінювання за 2021 рік детектива О.Олійника, а саме: форми завдання і ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2021 рік, яка заповнену детективом та безпосереднім керівником; форми згідно додатку 8 до Порядку: Результати виконання завдань державним службовцем, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік; письмового звіту за 2021 рік, висновку щодо оцінювання.
Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляцйна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи убачається, що ухвалою суду від 25.12.2024 заяву ОСОБА_1 задоволено повністю. Провадження у справі №620/11466/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Національного антикорупційного бюро України, яка полягає: 1.1 у наданні неповної інформації листом № 17-294/19550 від 10.07.2024 на запит від 02.07.2024, щодо надання вичерпного пакету документів у т.ч. передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року № 640, що стали підставою для негативного оцінювання позивача, тобто без надання: завіреної копії форми завдання і ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2021 рік позивача; завіреної копію форми згідно додатку 8 до Порядку: «Результати виконання завдань державним службовцем, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік щодо позивача; завіреної копії письмового звіту Позивача за 2021 рік; 1.2. у безпідставному відстроченні листом № 17-294/21082 від 25.07.2024 відповіді на запит від 19.07.2024 щодо надання запитуваної інформації; 1.3. у не наданні відповіді на запит від 31.07.2024 щодо надання запитуваної інформації»; у пункті 2.1 позовних вимог, а саме щодо зобов`язання відповідача надати інформацію: 2.1 відповідно до запитів від 02.07.2024, 19.07.2024, 31.07.2021, а саме: завіреної копії форми завдання і ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2021 рік позивача; завіреної копію форми згідно додатку 8 до Порядку: Результати виконання завдань державним службовцем, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік щодо позивача; завіреної копії письмового звіту позивача за 2021 рік» - закрито.
Як встановлено судом, спірним питанням у даній справі є зобов`язання Національне антикорупційне бюро України надати копії документів відповідно до запиту від 25.07.2024 стосовно документів що стали підставою для складання висновку щодо оцінювання за 2021 рік детектива О.Олійника, а саме: форми завдання і ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2021 рік, яка заповнену детективом та безпосереднім керівником; форми згідно додатку 8 до Порядку: Результати виконання завдань державним службовцем, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік; письмового звіту за 2021 рік, висновку щодо оцінювання. 
25.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом, зареєстрованим 29.07.2024 №294/529-112-3, у якому просив надати вичерпний перелік документів, у тому числі, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 №640 «Про затвердження Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців», що стали підставою для складання висновку щодо оцінювання за 2021 рік детектива О.Олійника (як одного з двох детективів, що оцінювався за процедурою державних службовців, тим самим безпосереднім керівником за 2021 рік), із забезпеченням захисту персональних даних у знеособленому вигляді щодо персональних даних детектива, а саме завірені копії:
- форми завдання і ключових показників ... на 2021 рік;
- форми згідно з додатком 8 заповнену детективом щодо результатів виконання завдань заповнену детективом за 2021 рік;
- письмового звіту детектива за 2021 рік;
- форми згідно з додатком 8 виконання завдань державним службовцем заповнену безпосереднім керівником за 2021 рік;
- висновку щодо оцінювання за 2021 рік.
Листом Національного антикорупційного бюро України від 31.07.2024 №17-294/21781, позивача повідомлено, що відповідно до підпункту 1.4. пункту 1 наказу Національного антикорупційного   бюро України від 29.03.2021 №39-А (зі змінами) «Щодо порядку надання відомостей, що стосуються проходження служби у Національному антикорупційному бюро України» відомості про результати оцінювання результатів службової діяльності конкретних працівників Національного бюро, належать до відомостей про проходження служби у Національному антикорупційному бюро України.
Вважаючи протиправним лист Національного бюро від 31.07.2024 №17-294/21781, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 32 Конституції України   передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених   Конституцією України.
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Стаття 34 Конституції України   передбачає, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначає Закон України від14.10.2014№1698-VII «Про Національне антикорупційне бюро України» (далі   Закон № 1698-VII).
Приписами   статті 2 Закону №1698-VII   визначено, що правову основу діяльності Національного бюро становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.
Закон України «Про Кабінет Міністрів України», Закон України «Про центральні органи виконавчої влади»   та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України «Про державну службу»   застосовуються до Національного бюро, його службовців, осіб начальницького складу та інших працівників в частині, що не суперечить цьому Закону. У разі колізій між нормами цього   Закону   та інших законів і нормативно-правових актів, застосовуються норми цього   Закону.
Відповідно до пункту 8 частини 1   статті 8 Закону №1698-VII   Директор Національного бюро, зокрема,   встановлює порядок реєстрації, оброблення, зберігання та знищення відповідно до законодавства отриманої Національним бюро інформації; вживає заходи із запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є Національне бюро.
Працівники Національного бюро під час виконання покладених на них обов`язків є представниками влади, діють від імені держави і перебувають під її захистом. Ніхто, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених законами випадках, не має права втручатися в їхню законну діяльність. В інтересах забезпечення особистої безпеки працівників Національного бюро та членів їхніх сімей не допускається розголошення в медіа відомостей про місце проживання цих осіб. Відомості про проходження служби працівниками Національного бюро надаються з дозволу Директора Національного бюро або його заступника (частина 1 статті 21 Закону №1698-VII).
З метою забезпечення захисту працівників Національного бюро та членів їхніх сімей, керуючись пунктами 2 і 5 частини першої статті 8, частиною першою статті 21 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 №1698-VII, Директором Національного бюро видано наказ №39-А від 29.03.2021 «Щодо порядку надання відомостей, що стосуються проходження служби у Національному антикорупційному бюро України».
Пунктом 1.4 наказу Директора Національного бюро №39-А від 29.03.2021 встановлено, що до відомостей про проходження служби у Національному бюро належить, зокрема, відомості про результати оцінювання результатів службової діяльності конкретних працівників   Національного бюро.
Відповідно до пункту 3 наказу Директора Національного бюро №39-А від 29.03.2021 заборонено працівникам Національного бюро поширювати відомості про проходження служби у Національному бюро відносно себе або інших працівників Національного бюро, за винятком інформації, доступ до якої не може бути обмежено відповідно до частин п`ятої та шостої   статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також окрім: публічної інформації у формі відкритих даних та іншої інформації, яку розпорядники зобов`язані згідно із законом оприлюднювати; інформації, розміщеної у встановленому порядку на офіційному сайті Національного бюро; інформації щодо притягнення до відповідальності за вчинення правопорушень працівників Національного бюро; яка необхідна для виконання завдань, прав і обов`язків Національного бюро та його працівників;   інформації, яка необхідна працівникам Національного бюро для реалізації їх прав та обов`язків, пов`язаних із особистим життям.
Як встановлено судом, інформація, яку позивач просив надати у своєму запиті від 25.07.2024,  стосується проходження служби працівника Національного антикорупційного бюро України (детектива О. Олійника), а отже відповідач правомірно не надав запитувану інформацію.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно статті 1 Закоку «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Нормами статті 9 Закону України № 2939-VI визначено коло інформації, яка відноситься до службової, та сукупність ознак, які дозволяють кваліфікувати таку інформацію як службову. Така інформація, зокрема: 1) має міститися в документах суб`єктів владних повноважень, якщо вони пов`язані з: а) розробкою напряму діяльності установи; б) здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади; в) процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. До документів, які можуть містити таку інформацію, законодавець відносить, зокрема, доповідні записки, рекомендації, документи, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію. 
Із матеріалів справи убачається, що позивач   має намір отримати інформацію від НАБУ, яка стосується проходження служби детективом О.Олійником, а саме: копії документів, що стали підставою для складання висновку щодо оцінювання за 2021 рік детектива О.Олійника, а саме: форми завдання і ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2021 рік, яка заповнену детективом та безпосереднім керівником; форми згідно додатку 8 до Порядку: результати виконання завдань державним службовцем, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік; письмового звіту за 2021 рік, висновку щодо оцінювання.
Таким чином, у документах, які позивач бажає отримати від відповідача, можуть міститися дані стосовно здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади в особі детектива Олійника, зібрані в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці, під час оформлення результатів виконання завдань, у письмовому звіті якому надано оцінку  під час  складання висновку щодо оцінювання за 2021 рік.
У відповіді НАБУ від 31.07.2024 відповідач вказав, що  підставою для відмови у наданні запитуваної позивачем інформації є пп. 1.4 п. 1 наказу Національного бюро від 29.03.2021 №39-А «Щодо порядку надання відомостей, що стосуються проходження служби у НАБУ», а саме відомості про результати оцінювання результатів службової діяльності конкретних працівників Національного бюро,  які належать до відомостей про проходження служби у Національному бюро. Відповідно до п.3 цього наказу відомості про проходження служби у Національному бюро поширювати заборонено.
Колегія суддів також зазначає, що розповсюдження даних щодо оцінювання державних службовців є обмеженим. Публікуватися може загальна інформація про оцінювання, але конкретні результати та обґрунтування для кожного окремого службовця не підлягають широкому розголошенню, оскільки ці дані є конфіденційними. Доступ до такої інформації зазвичай мають сам службовець та його безпосередній керівник, а також суб`єкт призначення, який приймає рішення про подальші дії, наприклад, щодо кар`єрного планування.   
Водночас, конкретні оцінки та їх обґрунтування для окремих службовців є конфіденційною інформацією, яка не може бути розповсюджена без згоди службовця або без законних на те підстав. Це, за позицією колегії суддів, пов`язано із захистом персональних даних та дотриманням правил, які встановлені законодавством.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що  відповідач мотивував підстави для відмови у наданні запитуваної інформації позивачу, а тому доводи  скаржника в цій частині є безпідставними.
За приписами ч.2 ст.6 Закону обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Враховуючи, що витребувана позивачем інформація стосується питання проходження служби детективом НАБУ, стосується у т.ч. діяльності працівника НАБУ під час проходження служби, показників його роботи, службової діяльності, результатів  виконання завдань, письмового звіту щодо діяльності детектива під час виконання його завдань, шкода від оприлюдення такої інформації переважає суспільний інтерес, особливо в період  введення в Україні військового стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» працівники Національного бюро під час виконання покладених на них обов`язків є представниками влади, діють від імені держави і перебувають під її захистом. Ніхто, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених законами випадках, не має права втручатися в їхню законну діяльність. В інтересах забезпечення особистої безпеки працівників Національного бюро та членів їхніх сімей не допускається розголошення в медіа відомостей про місце проживання цих осіб. Відомості про проходження служби працівниками Національного бюро надаються з дозволу Директора Національного бюро або його заступника.
Таким чином, дана норма закону передбачає обмеження надання відомостей про проходження служби працівниками Національного бюро.
У даному випадку, на виконання даної норми Закону Національним антикорупційним бюро було прийнято наказ щодо порядку надання відомостей, що стосуються проходження служби в Національному антикорупційному бюро України, у п. 3 якого міститься заборона працівникам Національного бюро поширювати відомості про проходження служби у Національному бюро відносно себе  або інших працівників.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі як на судову практику на  постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №9901/510/18, колегія суддів вважає помилковими, оскільки правовідносини, що виникли у зазначеній справі, та у справі, що розглядається, є різними.
Щодо невитребування та недослідження судом першої інстанції документів, які позивач просив відповідача йому надати, то в даній справі вони не є предметом оскарження, оскільки позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача щодо безпідставної відмови надати  документи за його запитом та зобов`язання відповідача надати такі документи.
Суд в рамках цієї справи має встановити чи мав правові підстави відповідач відмовити у наданні таких документів або ж чи є така відмова правомірною.
В апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не застосував норму матеріального права та порушив норми процесуального права, оскільки мав дослідити запитувані документи та прийти до висновку, що відповідач  мав надати копії запитуваних документів, виключивши лише з них інформацію, яка визначена приписами ст. 6 Закону, а також суд мав перевірити чи відповідає інформація в разі її виключення вимогам ч. 2 ст. 6 Заону №2939-УІ, але не виконав цього.
Проте, такі доводи є безпідставними, оскільки питання надання оцінки доказам, їх витребування та прийняття, вирішується саме судом під час ухвалення  рішення, а не стороною у справі.
Окрім того, у позовній заяві позивач не просив суд виключати з витребуваних відомостей певну інформацію.
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
З огляду на вищевстановлені обставини, колегія суддів вважає, що відмовляючи у наданні позивачу витребуваної інформаці, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Мельничук В.П.