УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/454/25 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В. 
Категорія 86 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Коломієць О.С., Павицької Т.М., 
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 282/454/25 за заявою ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича, заінтересована особа - Орган опіки і піклування Любарської селищної ради Житомирської області, про заміну опікуна над недієздатною особою,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Вальчука В.В. у селищі Любарі,
в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 та адвокат Гарбузюк Олександр Олександрович, діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулися із заявою, в якій просили звільнити ОСОБА_2 від повноважень опікуна щодо недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .
Заяву мотивували тим, що рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2013 року у справі №282/730/13-ц, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатною, встановлено опіку над нею та призначено ОСОБА_2 її опікуном. Остання хоче звільнитися від обов`язків опікуна, оскільки за станом здоров`я не може повноцінно виконувати їх.
ОСОБА_1 має бажання стати опікуном над недієздатною сестрою ОСОБА_3 , оскільки спільно з нею проживає, за станом здоров`я може повноцінно виконувати обов`язки опікуна, а з 01 січня 2015 року здійснює догляд за нею та отримує за це допомогу від Управління соціального захисту населення Житомирської РДА.
Рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирської області № 83 від 18 березня 2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення над недієздатною ОСОБА_3 опікуна ОСОБА_1 . 
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на висновку, що ОСОБА_1 шляхом призначення його опікуном бажає отримати відстрочку від мобілізації та таким чином уникнути її.
Зазначає, що ОСОБА_2 в силу погіршення стану свого здоров`я не в змозі виконувати обов`язки опікуна належним чином, оскільки постійно перебуває на лікуванні у медичних закладах.
Крім того, вона самостійно пересуватися без допомоги допоміжних засобів не має можливості, тому не приймала участі в судовому засіданні суду першої інстанції.
Вважає, що дані обставини не були враховані судом при розгляді даної справи.
Стверджує, що під час проведення її лікування догляд та опіку за недієздатною ОСОБА_3 здійснює лише ОСОБА_1 . Нікому іншому окрім нього недієздатна ОСОБА_3 недовіряє, та не відчуває себе в безпеці за відсутності матері. Тобто, призначення будь-якої іншої особи в якості опікуна, а ніж рідного брата ОСОБА_1 може вкрай негативно вплинути на психоемоційний стан недієздатної ОСОБА_3 та заподіяти значної шкоди здоров`ю останній.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Гарбузюк О.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення місцевого суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення заяви, а також надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язків опікуна над недієздатною ОСОБА_3 та призначення опікуном останньої ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням Любарського районного суду Житомирської області у справі №282/730/13-ц від 27 серпня 2013 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною, та призначено ОСОБА_2 її опікуном (а.с.7). 
З даного рішення вбачається, що недієздатна ОСОБА_3 страждає на помірну розумову відсталість (не різко виражену імбецильність) внаслідок хвороби ОСОБА_4 , в силу чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_2 є матір`ю недієздатної ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).
У поданій заяві до суду зазначено, що ОСОБА_2 не має можливості виконувати обов`язки опікуна за станом здоров`я, оскільки має: ХІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічну хворобу ІІ ст., 2 ст. ризик високий. СН ІІ А. Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. Первинний остеоартроз, генералізована форма. Ro ст.ІІІ. СФН ІІ ст., що підтверджується довідкою №810 від 04.12.2024, виданою КНП «Любарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Любарської селищної ради (а.с.8).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є братом недієздатної ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 (а.с.20). Останній бажає бути опікуном недієздатної сестри.
Згідно висновку органу опіки і піклування Любарської селищної ради, що затверджений рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради №7 від 03 січня 2025 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне звільнити ОСОБА_2 від обов`язків опікуна над недієздатною ОСОБА_3 (а.с.9).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування Любарської селищної ради, що затверджений рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради № 83 від 18 березня 2025, орган опіки і піклування вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , опікуном над недієздатною ОСОБА_3 (а.с.21-22).
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивності.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і обов`язки.
Відповідно до пункту 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. А згідно з частиною 4 статті 63 цього Кодексу опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особливих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
За приписами частини 1 статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника.
Згідно частини 2 статті 300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника.
Наявність певних об`єктивних обставин (хвороба опікуна або піклувальника, яка перешкоджає йому виконувати свої повноваження, погіршення матеріального становища, що негативно позначається на утриманні підопічної особи, тривалі службові відрядження, відсутність взаєморозуміння з підопічною особою), може унеможливлювати продовження відносин опіки або піклування за участю призначеного опікуна чи піклувальника.

Так, законодавцем передбачено можливість опікуна чи піклувальника самостійно звернутися до суду чи органу опіки та піклування із заявою про звільнення від виконання своїх обов`язків.
Звільнення опікуна від повноважень вчиняється, насамперед, для захисту прав та інтересів підопічної особи, або за наявності певних обставин (хвороба опікуна або піклувальника, яка перешкоджає йому виконувати свої повноваження, погіршення матеріального становища, що негативно позначається на утриманні підопічної особи, тривалі службові відрядження, відсутність взаєморозуміння з підопічною особою, тощо).
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку, що до заяви не додано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості продовження виконання ОСОБА_2 обов`язків опікуна, зокрема за станом здоров`я.
Вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_3 є похідними від вимог ОСОБА_2 про звільнення її від повноважень опікуна.
Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції вірно зазначив в ухваленому рішенні, що зі змісту висновку органу опіки і піклування Любарської селищної ради Житомирської області про доцільність заміни опікуна над недієздатною фізичною особою не вбачається, що останній складено на підставі повного та всебічного встановлення обставин щодо заміни опікуна. 
Крім цього, в матеріалах справи відсутні належні докази, які вказують на неможливість виконання ОСОБА_2 обов`язків опікуна за медичними показниками, тобто за станом здоров`я, оскільки долучена до матеріалів справи копія довідки про наявність в останньої захворювань цього не підтверджує.
Під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_2 – адвокат Гарбуюк О.О. надіслав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , зокрема, копію акту № 139; копію висновку про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Гарбуюк О.О. не надав доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відтак, дані докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 03 жовтня 2025 року.