ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
01 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 642/1448/24
провадження № 61-8168св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року у складі судді Грінчук О. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
2.            Позов обґрунтовано тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 05  лютого 2010 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
3.            Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірваний. 
4.            Після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилася проживати з матір`ю. Однак відповідач перешкоджає йому у спілкуванні та побаченні з дитиною, на дзвінки та повідомлення відповідачка не відповідає, уникає зустрічей, він позбавлений права бачити та виховувати свою дитину. Спілкування з донькою обмежено як фізично, так і на відстані, тому він змушений звернувся до суду з даним позовом.
5.            Враховуючи викладене з урахуванням уточнених позовних вимог просив визначити наступні способи участі у вихованні дитини, а саме: 
перший, третій, п`ятий тижні місяця з 15:00 год. п`ятниці по 20:00 год. наступного понеділка;
проживання дитини з батьком кожні два тижня літніх канікул по черзі;
проживання дитини з батьком половину зимових, весняних та осінніх канікул;
необмежене спілкування батька з дитиною засобами мобільного зв`язку (включаючи усі месенджери та соціальні мережі);
відвідування доньки у необмеженій кількості під час хвороби незалежно від її знаходження.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6.            Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року позов задоволено.
7.            Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
8.            Визначено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері:
перший, третій, п`ятий тижні місяця з 15:00 год. п`ятниці по 20:00 год. наступного понеділка;
проживання дитини з батьком кожні два тижня літніх канікул по черзі;
проживання дитини з батьком половину зимових, весняних та осінніх канікул;
необмежене спілкування батька з дитиною засобами мобільного зв`язку (включаючи усі месенджери та соціальні мережі);
відвідування доньки у необмеженій кількості під час хвороби незалежно від її знаходження.
9.            Вирішено питання щодо судових витрат.
10.         Вирішуючи спір, місцевий суд виходив із того, що батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, тому з метою зміцнення зв`язку між батьком та дитиною, який наразі є дещо втраченим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
11.         Постановою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення місцевого суду змінено, позов задоволено частково.
12.         Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з ОСОБА_3 .
13.         Визначено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні дитини без присутності матері:
перший, третій, п`ятий тижні місяця з 15:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі;
проживання дитини з батьком кожну другу половину літніх, зимових, весняних і осінніх канікул;
спілкування батька з дитиною засобами мобільного зв`язку (включаючи усі месенджери та соціальні мережі) кожного дня з 19:30 години до 20:30 години.
14.         В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
15.         Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд, прийнявши до уваги висновок служби у справах дітей, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для усунення позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення участі батька у вихованні дитини.
16.         Разом із тим, суд першої інстанції, при встановленні днів і часу побачень батька з дитиною, не в повній мірі врахував вік дитини, встановлений відповідно до цього віку розпорядок для дитини та її побажання. 
17.         Отже, дійшовши висновку про наявність підстав для зміни днів і часу побачень батька з дитиною, апеляційний суд виснував, що саме такий порядок спілкування позивача з дитиною є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини та принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини та буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання доньки.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
18.         У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 .
19.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
20.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21.         У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким визначити дні зустрічей дитини з батьком з моменту повернення в Україну наступним чином: 
Щотижнево: без ночівлі - у неділю з 10 год. до 20 год., у понеділок з 17 год. до 20 год.;
Під час канікул: без ночівлі - у неділю з 10 год. до 20 год., у понеділок з 17 год. до 20 год.;
У разі хвороби доньки: за бажанням доньки та за узгодженням з матір`ю дитини.
22.         Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 461/138/18, від 12 березня 2025 року в справі № 487/2960/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
23.         Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано, що вона ніколи не перешкоджала батьку дитини в спілкуванні з донькою, та що після розірвання шлюбу між ними існувала домовленість про те, що позивач забирав дочку та вона знаходилась у нього, проте останній не завжди привозив доньку в обумовлений час, тобто о 21 год. Також батько часто привозив доньку о 23  год. або міг привезти на наступний день.
24.         Зазначає, що стан здоров`я Злати потребує спокою, нормальної психологічної атмосфери та виключає будь-які психо-емоційні навантаження.Разом із тим, позивач, знаючи про хворобу доньки, постійно створює нестерпну для дитини психологічну атмосферу, що негативно впливає на стан здоров`я доньки.
25.         Посилається на те, що донька має коло своїх друзів, з якими бажає проводити і проводить вільний час, відвідує гуртки, хоче мати свій життєвий простір. У доньки немає бажання бачитись із батьком у визначений позовною заявою та судовими рішеннями час, вона не бажає проживати разом із батьком два тижні поспіль, вона взагалі не бажає залишатися в нього на ніч.Визначаючи час зустрічей дитини з батьком, суди не врахували думку дитини.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
26.         У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 від ОСОБА_1 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
27.         У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшли пояснення від департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у яких департамент не згоден із доводами касаційної скарги ОСОБА_2 та просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28.          ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05 лютого 2010 року до 25 жовтня 2023 року.
29.         Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення батьків проживає з матір`ю.
30.         Рішенням виконавчого комітету Хаківської міської ради від 01 травня 2024 року за № 208 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
31.         З наданої суду медичної документації ОСОБА_3 вбачається, що остання має генетичне захворювання розвитку (а. с. 73-78).
32.         Дитина навчається в КЗ «Харківський ліцей №152 ХМР» з 01 вересня 2019 року. З 11 квітня 2022 року навчання відбувається дистанційно. Зі слів керівників, у 1 класі батько та мати дитини підтримували зв`язок з класним керівником, приводили та забирали дитину з навчального закладу. З 2-го класу успіхами доньки цікавиться мати. У зв`язку з дистанційним навчанням потреби приводити і забирати дитину немає (а. с. 79).
33.         Згідно відповіді директора КЗ «Харківський ліцей № 152 ХМР» № 01- 17/206/2024 від 14 червня 2024 року вбачається, що батько підтримує зв`язок з керівником дитини, є учасником вайбер групи батьків класу, приєднаний до електронного журналу, де може спостерігати за активністю доньки (а. с. 133).
34.         Відповідно до довідки директора ТОВ «Медікал Адванст» Романової К. від 06 червня 2024 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталась до ТОВ «Медікал Адванст» за медичною допомогою у супроводі батька ОСОБА_1 як її законного представника (а. с. 99-108).
35.          ОСОБА_1 має гарні відносини та контакт з дитиною, що підтверджується наданими доказами проведення спільно канікул, відвідування розважальних різдвяних заходів в м. Києві у січні 2024 року, організації ним святкування дня народження доньки та його оплата. Згідно наданих позивачем квитанцій вбачається, що позивач сплачує аліменти на дитину (а. с. 109-123, 125-126, 130-132).
36.         Окрім цього, позивач оплачує доньці послуги репетиторів, відвідування фітнесу та басейну що підтверджується відповідними квитанціями в матеріалах справи та перепискою з репетитором (а. с. 19-25, 26-32).
37.         Позивач на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується долученими до матеріалів справи медичними довідками (а. с. 90, 98).
38.         Відповідно до характеристики, виданої заступником директора з фінансових питань ТОВ «Земінформ», ОСОБА_1 працює в ТОВ «Земінформ» на посаді директора з 2004 року. Має кілька вищих освіт, має науковий ступінь доктора економічних наук, займається громадською діяльністю. За період роботи зарекомендував себе як грамотний, кваліфікований спеціаліст, має заслужений авторитет у професійному середовищі, комунікабельний, толерантний, без шкідливих звичок (а. с. 12).
39.         Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року закрито провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому суд, постановляючи таке рішення, зазначив, що «… ОСОБА_2 із заявою щодо вчинення відносно неї адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколах серії ВАБ № 987001 від 21 лютого 2024 року та її дитини серії ВАБ № 987002 від 21 лютого 2024 року, не зверталась, при складанні протоколів про адміністративні правопорушення від пояснень відмовилась. До протоколів про адміністративні правопорушення не долучено жодних інших доказів на підтвердження обставин, які зазначені в протоколах….Суд бере до уваги відеозапис з боді - камер працівників патрульної поліції, на якому також зафіксовано відеозапис з мобільного телефону ОСОБА_1 , з якого вбачається, що він не вчиняв насильства відносно своєї колишньої дружини та малолітньої доньки. На відео зафіксовано, що ОСОБА_4 не давала можливості пройти ОСОБА_1 та кричала, щоб він забрав від неї руки, хоча ОСОБА_1 в цей час її не чіпав. ОСОБА_2 при цьому знаходилась поряд та ОСОБА_1 не вживав ненормативної лексики, малолітньої доньки поряд не було. На відеозаписі з боді - камер працівників патрульної поліції, який був досліджений судом, ОСОБА_2 на питання щодо події не зазначала, що ОСОБА_1 в присутності дитини виражався на її адресу нецензурною лайкою та взагалі не могла конкретизувати, які протиправні дії відносно неї були вчинені її колишнім чоловіком…Судом з відеозапису також встановлено, що між колишнім подружжям існують напружені стосунки, а також існує спір з приводу побачень батька із дитиною» (а. с. 95-97).
40.         Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 273 від 28 червня 2024 року і за місцем проживання матері, і за місцем проживання батька, створені належні умови для проживання дитини. ОСОБА_1 на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, характеризується позитивно, приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, бере активну участь у шкільному житті дитини. ОСОБА_3 надала свої письмові пояснення до органу опіки і піклування, згідно яких вказала, що бажає бачитись з батьком без ночівлі. Враховуючи всі з`ясовані обставини, орган опіки і піклування вважає доцільним встановити наступний порядок, визначивши час - 1, 3, 5 тижня місяця з 15 - 00  год п`ятниці по 20-00 год наступного понеділка, половина літніх та зимових канікул. (а. с. 140-142).
41.         З наданої позивачем переписки з відповідачем судом вбачається, що відповідач, починаючи з лютого 2024 року, вчиняє перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, не повідомляючи та не відповідаючи на запитання позивача, де дитина, та не даючи можливості спілкування батька з дитиною навіть в телефонному режимі (а. с. 15-18).
42.         Крім того, зазначене також вбачається із переписки позивача з репетитором дитини, яка повідомляла позивачу, що дитина неодноразово не виходить на зв`язок для проведення онлайн-занять, оплачених позивачем (а. с. 19-25).
43.         Згідно пояснень, наданих суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 наприкінці 2024 року виїхала разом з дитиною до Федеративної Республіки Німеччина, де отримала тимчасовий захист, адресу свого місця проживання повідомляти суду відмовилась, проти спілкування дитини з батьком протягом перебування дитини у Німеччини категорично заперечувала. Пояснила це негативним впливом, який батько вчиняє на психічний стан дівчинки, та небажанням останньої з ним спілкуватися. Проти встановленого судом порядку спілкування заперечувала та наполягала на відсутності можливості виконання рішення суду у Німеччині. Повідомила що рішення суду буде виконуватись тільки після повернення її з дитиною до України.
44.         Допитана в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції в присутності представника служби у справах дітей Харківської міської ради ОСОБА_3 пояснила суду, що в теперішній час проживає з мамою у Німеччині, де має гарні умови проживання та навчання, відвідує школу та має друзів. Точний час виїзду до ФНР згадати не може, проте пам`ятає, що виїхала з України не так давно. Вона хоче повернутися додому, але тільки після закінчення війни, оскільки зараз в Україні небезпечно. До розлучення батьків проживала у будинку, де зараз мешкає тато, має в ньому власну кімнату та всі необхідні речі. Після переїзду з мамою у квартиру відвідувала батька на вихідних, залишалась у нього на ночівлю, але згодом таке бажання втратила через конфлікти між батьками, свідком яких вона була. Вона не хоче бути причиною сварок між батьками, оскільки це викликає у неї відчуття провини і завдає їй душевний біль. Вважає, що у неї гарна мама та тато, яких вона однаково любить, але категорично не хоче зустрічатися та спілкуватися з батьком у Німеччині, оскільки боїться, що батько її вкраде. Спілкується з татом по телефону, проте, при цьому, вважає, що вона та її життя батьку не цікаві, всі їхні розмови зводяться до судів та вирішення спору щодо участі у її вихованні. Вважає, що батько нею маніпулює, намагаючись нав`язати власне бачення конфлікту та налаштовуючи проти матері. Категорично заперечувала проти ночівлі у батька і проведення з ним канікул після повернення в Україну, наполягала на можливості зустрічей з батьком в Україні тільки за її згодою.
Позиція Верховного Суду
45.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
46.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
47.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
48.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
49.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
50.         Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
51.         Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
52.         Згідно із частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
53.         Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
54.         У справі, яка переглядається Верховним Судом, предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною, а тому Верховний Суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.
55.         Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
56.         Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
57.         Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
58.         У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
59.         Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
60.         Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
61.         Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
62.         Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
63.         Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
64.         Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
65.         Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
66.         Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
67.         Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.
68.         Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
69.         Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
70.         Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
71.         Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.
72.         Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
73.         Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
74.         Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
75.         Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
76.         Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
77.         Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині графіку побачень батька з дитиною, урахувавши висновок служби у справах дітей, інтереси дитини, її вік, режим відпочинку, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, взявши до уваги бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, встановивши відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на таке спілкування, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення порядку участі позивача у вихованні і спілкуванні з донькою.
78.         Під час розгляду справи відповідачкою не надано доказів негативного пливу на дитину спілкування з батьком, а отже, з урахуванням обов`язку останнього у вихованні своєї дочки, колегія суддів погоджується з визначеним апеляційним судом порядком спілкування, оскільки такий відповідає віковим потребам дитини та принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини та буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання доньки.
79.         При цьому У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
80.         Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.
81.         Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
82.         У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі, її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
83.         Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022  року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та інших.
84.         Колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають принципам рівності прав батьків у вихованні дитини, забезпеченню найважливіших інтересів дитини та не суперечать сталій судовій практиці Верховного Суду.
85.         Право батька на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із батьком.
86.         Відповідачка не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я дочки.
87.         При цьому суди урахували запропонований органом опіки та піклування порядок участі батька у спілкуванні з дитиною в сукупності з іншими доказами, що відповідає принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному захисту інтересів дитини і не порушуватиме переважне право батьків дітей в їх вихованні.
88.         Крім цього, відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту батька і дитини на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, у визначеному судом порядку, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні дочки.
89.         Колегія суддів відхиляє посилання заявниці на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 461/138/18, від 12 березня 2025 року в справі № 487/2960/23, оскільки оскаржувані судові рішення, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновка, викладеним у наведених постановах.
90.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
91.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
92.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.            Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 20 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович