ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 240/26080/23
адміністративне провадження № К/990/12040/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Гімона М.М., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №240/26080/23
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 (суддя Окис Т.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 (головуючий суддя Гонтарук В.М., судді:                     Біла Л.М., Матохнюк Д.Б.),
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі також - відповідач, контролюючий орган), у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу контролюючого органу про сплату заборгованості (недоїмки), про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №Ф-1351-06 від 27 липня 2023 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що існує ймовірність подвійного стягнення з позивача єдиного внеску, оскільки станом на момент складення оскарженої вимоги є чинними та не відкликані аналогічні вимоги з меншими сумами заборгованості по єдиному внеску, штрафним санкціям та пені.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року, в задоволенні позову відмовлено. 
В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем позивач 08 квітня 1997 року був реєстрований як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат). 24 червня 2022 року прийнято рішення про припинення державної реєстрації як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю.
Відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» обліковується заборгованість на загальну суму 90186,44 грн.
Розмір такої заборгованості, як констатовано судами, позивач не заперечує.
Малинським управлінням Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено в автоматичному режимі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 січня 2018 року № Ф-1351-06, від 20 червня 2018 року № Ф-1351-06, від 13 серпня 2019 року № Ф-1351-06 та від 06 листопада 2019 року №Ф-1351-06. Зазначені вимоги позивач ані в адміністративному, ані в судовому порядку не оскаржував.
19 січня 2022 року ГУ ДПС у Житомирській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф - 1351-06, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31 грудня 2021 року становить 88866,44 грн, з них 80787,78 грн недоїмки, 2199,08 грн штраф та 5879,38 грн пеня.
За результатами оскарження зазначеної вимоги рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі №240/4495/22 її визнано протиправною та скасовано.
27 липня 2023 року ГУ ДПС у Житомирській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф - 1351-06, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 30 червня 2023 року становить 90186,44 грн, з них 82107,78 грн недоїмки, 2199,08 грн штраф та 5879,38 грн пеня.
Уважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, прийшов до висновку, що оскаржувана вимога сформована відповідачем правомірно, із дотриманням вимог законодавства, а тому правові підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні. Суди зазначили, що формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості існуючої на цю дату, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки); у випадку ж прийняття нової вимоги, саме вона підлягає виконанню, оскільки визначає всю суму консолідованої заборгованості.
З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального пава та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Зазначає, що всупереч чітко регламентованому Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція №449) припису по формуванню розміру боргу у  вимозі, суди послалися на це й же пункт 7 розділу VI Інструкції №449, а також пункт 3 розділу VI Інструкції №449, який не відноситься до суті цього спору, та вказали, зокрема, що у вимозі про сплату боргу (недоїмки) податковий орган зазначає суму усієї заборгованості, яка існує на дату виставлення такої вимоги. Проте, на переконання позивача, такий засіб визначення податкової заборгованості відсутній у самій Інструкції №449, а таке зазначення порядку формування вимоги їй прямо суперечить. Тобто має місце довільне та свавільне застосування нормативного акта, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Позивач наголошує, що податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, які винесені контролюючим органом раніше і які мають юридичну силу, свідчать про те, що борг за одним і тим самим податковим зобов`язанням, якщо врахувати усі вимоги, в рази перевищує суму, яку вказує відповідач. 
Крім подвійного притягнення до фінансової відповідальності, за твердженням позивача, має місце й порушення судами норм процесуального права, а саме: не застосовано частину 4 статті 78 КАС України та не враховано встановлені у справі №240/4495/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 січня 2022 обставини; не розглянуто клопотання про витребування для огляду матеріалів справи №240/4495/22; не направлено на адресу позивача ухвалу про призначення справи до розгляду; у рішенні суду першої інстанції не зазначено про надіслану позивачем відповідь на відзив, що, як вважає позивач, свідчить про упередженість та надання переваги  іншій стороні. 
Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі скаржник зазначив пункти 2 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України, на підставі яких Верховний Суд ухвалою від 09 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 у цій справі.
Контролюючий орган у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, відзиву на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування норм матеріального права та дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01 липня 2010 року № 2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2464-VI).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно пунктів 2, 3 частини 1 статті7 Закону України № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті9 Закону України №2464-VI).
Згідно частини 12 статті 9 Закону України №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Стаття 25 Закону України №2464-VІ встановлює заходи впливу та стягнення.
Частиною 1 цієї правової норми передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України №2464-VІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону України №2464-VІ).
Згідно з частиною 4 статті 25 Закону України №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 7 травня 2015 року за № 508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка врегульовує застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами.
Розділ VI Інструкції № 449 врегульовує порядок стягнення заборгованості з платників.
Пункт 3 Розділ VI Інструкції № 449 встановлює, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Відповідно до пункту 4 цього Розділу вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).
Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина літера Ю (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або Ф (вимога до фізичної особи), друга частина порядковий номер, третя частина літера У (узгоджена вимога).
В третій частині літера У (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:
- платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;
- вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
Згідно з пунктом 7 Розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти:
позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними ІТС станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі;
позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними ІТС станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.
Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, податковий орган подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1351-06 від 27 липня 2023 року про формування позивачеві заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 30 червня 2023 року сформована відповідно до викладених вище норм Закону України №2464 та Порядку.
Що стосується посилань позивача на порушення контролюючим органом при формуванні та направленні оскаржуваних вимог пункту 7 Інструкції №449, та помилковому зазначенні у оскаржуваній вимозі загальної суми боргу з єдиного внеску, а не лише суми єдиного внеску, на яку зросла недоїмка, то суд вказує таке. 
Згідно пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Таким чином, вказані положення чинного законодавства передбачають, що у вимозі про сплату боргу (недоїмки) податковий орган зазначає суму усієї заборгованості існуючої на дату виставлення такої вимоги, що повністю спростовує доводи позивача.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2021 року у справі                       № 540/1151/20. Так, Верховний Суд сформулював правовий висновок за яким формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості існуючої на цю дату, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки). Верховний Суд зазначив, що недосконалістю регулювання цього питання є дійсність попередньо прийнятих вимог та можливість пред`явлення до виконання. Водночас, дійшов висновку, що у випадку прийняття нової вимоги, саме вона підлягає виконанню, оскільки визначає всю суму консолідованої заборгованості.
Відступу від зазначених висновків Верховного Суду не здійснювалося і колегія суддів не вбачає підстав для такого.
У свою чергу, за правилами пункту 7 Розділу VI Інструкції №449, на який посилається позивач, якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, то орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.
Таким чином, названий пункт регулює порядок подання вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства.
Однак, питання щодо направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу Державної виконавчої служби або до органу Казначейства до виконання не є спірним у цій справі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що оскаржувана вимога сформована відповідачем правомірно, із дотриманням вимог законодавства, а тому правові підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 аналогічні доводам, викладеним у позові, відповіді на відзив на позов та в апеляційній скарзі і зводиться виключно до незгоди з оцінкою, наданою судами повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. 
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   М.М. Гімон