ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/34365/24
Провадження № 22-ц/820/2360/25

Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.
секретар судового засідання – Дубова М.В.
       за участю: апелянта – ОСОБА_1 
       представника апелянта – ОСОБА_2 
       представника відповідача - ОСОБА_3 

       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/34365/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року, у складі судді Порозової І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, та після уточнення позовних вимог просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку та ОСОБА_4 на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м., допоміжною площею 14,8 кв.м., залишивши у власності ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 20,7 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м., допоміжною площею 3,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що зазначений житловий будинок є глинобитним та належить сторонам по 1/2 частці кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину.
На земельній ділянці по АДРЕСА_1 (в подальшому адресу було змінено на АДРЕСА_1 ОСОБА_4 побудувала новий житловий будинок. Право власності на новозбудований будинок було зареєстровано за відповідачкою як на самостійний об`єкт нерухомого майна за іншою адресою та іншим реєстраційним номером. Відповідачка у своїй частині будинку не проживала та не користувалася нею, а тому ця частину будинку зруйнувалася. В іншій частині ОСОБА_1 побудував міжкімнатний простінок з метою припинення подальшого руйнування будинку. Частина будинку, яка залишилася складається з  житлової кімнати площею 13,5 кв.м., їдальні площею 17,6 кв.м. та допоміжної площі 3,1 кв.м., загальна площа 20,7 кв.м. Так як належна ОСОБА_4 1/2 частка будинку знищена, її право власності на цю частку припинено. Оскільки 1/2 частка будинку зруйнована, позивач позбавлений можливості виділити свою частку в натурі та припинити право спільної часткової власності шляхом укладення відповідного договору у нотаріуса.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт знищення майна - частини глинобитного будинку за адресою АДРЕСА_1 є доведеним та не оспорюється відповідачем, однак доказів того, що вказана знищена частина належала виключно ОСОБА_4 немає, факт подання нею заяв про знищення майна до сільської ради та райдержадміністрації не свідчить про належність цього майна їй.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був фактично поділений спірний будинок. Вказані обставини підтверджуються рішенням № 13 від 31.07.2008 виконавчого комітету Олешинської сільської ради Хмельницького району, відповідно до якого вирішено оформити право власності на новий житловий будинок на місці 1/2 частини старого житлового будинку в АДРЕСА_1 за відповідачкою ОСОБА_4 за її заявою. Проте, через 6 місяців за зверненням ОСОБА_4 про оформлення права власності виконавчим комітетом Олешинської сільської ради прийнято нове рішення № 14 від 29.01.2009, яким відмінено рішення № 13 від 31.07.2008. На підставі вказаного рішення Олешинська сільська рада видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно – будинок по АДРЕСА_1 . 
Судом першої інстанції проігноровано, що новий житловий будинок був збудований ОСОБА_4 безпосередньо на місці 1/2 частини старого глинобитного будинку, чим підтверджується проведення фактичного поділу будинку між сторонами. Факт того, що саме 1/2 частка будинку, яка належала ОСОБА_5 , є зруйнованою підтверджується висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.10.2024, яка була проведена при розгляді справи №686/1656/17. При цьому судом не враховано, що ОСОБА_1 здійснював всі дії як співвласник будинку з метою припинення його подальшого руйнування. 
Оскільки ОСОБА_4 неодноразово порушувала права ОСОБА_1 , як співвласника житлового будинку по АДРЕСА_1 та фактично розпорядилась належною їй часткою (1/2) в спірному житловому будинку, шляхом руйнування, її право власності на 1/2 частку будинку є припиненим у зв`язку із знищенням самого об`єкта права власності.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених у ній. 
Представник відповідачки ОСОБА_4 – ОСОБА_3 , заперечуючи проти апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідачка ОСОБА_4 повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню. 

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/2 частці житлового будинку (глинобитного), загальною площею 44,9 кв.м., по АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав від 10.12.2024.
       Також, ОСОБА_4 на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 63,0 кв.м., житлова площа – 45,7кв.м. 
       Рішенням Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 05 грудня 2014 року змінено адресу нового житлового будинку, який належить ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 » на « АДРЕСА_2 ».
       Частина житлового будинку, загальною площею 44,9 кв.м., по АДРЕСА_1 зруйнувалася, станом на час розгляду справи частки сторін не виділено в натурі та між ними відсутня домовленість щодо виділення часток будинку в натурі.
       
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.Згідно зі статтею 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.
Тлумачення змісту статті 349 ЦК України свідчить, що умовою припинення права власності згідно з цією статтею, є наявність встановленого факту знищення майна, під яким слід розуміти такий вплив на нього, в результаті якого об`єкт права власності припиняє своє існування.
Положення статті 349 ЦК України щодо умов припинення права власності на знищене нерухоме майно є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування. 
Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпним (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 04/5026/803/2012).
У постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 907/710/17 зазначено, що власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Одним із видів визначення такої фактичної та юридичної долі речі є знищення майна, тобто обставина, яка припиняє існування у подальшому конкретного об`єкта права власності.
Факт часткового руйнування спірного житлового будинку не оспорюється сторонами та підтверджується висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського науково – дослідного інституту судових експертиз від 28.10.2024 №3398/3399/21-26. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту повного знищення спірного об`єкту нерухомості, а також звернення співвласників будинку із заявою щодо припинення права власності через знищення нерухомого майна.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами поділ будинку в натурі проведене не було, а тому відсутні підстави вважати, що знищена частина будинку належала на праві власності відповідачці. 
Посилання апелянта на те, що між сторонами фактично проведено поділ будинку в натурі не заслуговують на увагу, оскільки даний факт не підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 новий житловий будинок побудувала на місці знищеної 1/2 частки житлового будинку, на який в подальшому оформила право власності. Таке твердження апелянта спростовується рішенням Олешинської сільської ради Хмельницького району № 14 від 29 січня 2009 року, яким відмінено рішення Олешинської сільської ради №13 від 31.07.2008 «Про оформлення права власності на новий житловий на місці 1/2 старого житлового будинку в АДРЕСА_1 » (а.с. 11).
Крім того, відповідно до рішення №13 Олешинської сільської ради Хмельницького району від 31 липня 2008 року за ОСОБА_4 оформлено право власності на новий житловий будинок по АДРЕСА_1 , адреса якого в подальшому змінена на « АДРЕСА_2 », на підставі рішення № 6 Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 05.12.2014 (а.с.10, 94).
Не підтверджено вказані обставинами висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №3398/3399/21-26 від 28.10.2024, проведеної Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого відсутність об`єктів дослідження хліва літера «Б», хліва літера «В», погріба літера «Г», що визначені як складові частини об`єкта нерухомого майна – житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1354669568250) та відомостей про них не дає змогу надати відповідь чи вони є складовими частинами об`єкта нерухомого майна – житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1354669568250) ( а.с. 66).
Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що знищена частина будинку належала відповідачці.Посилання апелянта на те, що на місці зруйнованої частини будинку, яка належала на праві власності ОСОБА_4 відповідачка збудувала новий будинок не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких обставин. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати 
Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко