Справа № 148/970/25
Провадження № 22-ц/801/1970/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 вересня 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» Сапсая Андрія Павловича, 
на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковганича С.В., 
у справі №148/970/25
за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року АТ «Універсал банк» звернулося в районний суд з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25.01.2021 відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 25.01.2021 та отримала розрахункову картку № НОМЕР_1 . Дана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищевказаних документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 200 000 грн, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4% річних). 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. 
Відповідач же не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору.
Оскільки відповідач прострочила зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 
03.10.2024 банком направлено відповідачеві повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте остання на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 кредит став у формі "на вимогу".
Станом на 03.12.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за договором становить 15 071,44 грн, яку позивач просив стягнути із ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача Сапсай А.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що за змістом статті 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, неповнолітня особа, має право самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я грошовими коштами на рахунку. Оскільки на момент звернення до банку із заявою про відкриття рахунку відповідачу виповнилось 17 років, згода її батьків не потрібна була, а тому банк відкрив поточний рахунок, проте не встановлював кредитний ліміт на нього, зважаючи на вимоги закону. В подальшому, після досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі окремої заяви відповідача, підписаної електронним підписом, банк встановив перший кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн. Отже відповідач розпочала користуватися кредитними коштами вже після свого повноліття, що відповідає вимогам закону, і саме з того часу утворилась заборгованість.
Крім того, апелянт вважає, що суд невірно проаналізувавши доводи позовної заяви та дійшовши у зв`язку з цим про нікчемність правочину, вийшов за межі позовних вимог. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 25 серпня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 071,44 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 25.01.2021 між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг «monobank». 
Відповідно до змісту копії даної анкети-заяви вбачається, що відповідач просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на своє ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. 
Умовами договору визначено, що пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць. Також підтвердила, що надані нею документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу та надана нею інформація є правдивою. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису. 
Згідно з наданим представником позивача розрахунком станом на 03.12.2024 заборгованість за кредитом становить 15 071,44 грн, що складається із тіла кредиту.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає, а колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що на момент звернення до банку із заявою з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 була неповнолітньою, при цьому докази на підтвердження згоди її батьків на укладення договору про надання банківських послуг «Мonobank» відсутні. А тому посилаючись на статті 215, 216 ЦК України суд прийшов до висновку про нікчемність правочину, вчинений особою, що не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, і визнання його недійсним в судовому порядку не потребується.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 202 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У частині 1 статті 30 ЦК України зазначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх виконання.
Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (ч.1. статті 34 ЦК України).
Відповідно до частин 2 та 4 статті 32 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, неповнолітня особа, має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я грошовими коштами на рахунку.
Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
При цьому неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник (частини 1,2 статті 33 ЦК України
Як встановлено матеріалами справи, звертаючись до банку із анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг «monobank» від 25.01.2021 ОСОБА_1 виповнилось 17 років, тобто вона була неповнолітньою.
Водночас із розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по особовому рахунку вбачається, що кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено 09 липня 2023 року, тобто тоді, коли вона вже досягла повноліття та мала повну цивільну дієздатність. 
Отже належними та допустимими доказами підтверджено, що до повноліття ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору банківського рахунку користувалась своїми власними коштами, а кредитними коштами (кредитним лімітом) розпочала користуватися у віці 19 років, тобто після досягнення повноліття й після подання окремої заяви в застосунку про встановлення кредитного ліміту. 
За правилами частини 1 статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.
У частині 2 статті 222 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.
Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Отже, укладення правочинів, вчинених неповнолітніми особами за межами їх цивільної дієздатності, можуть спонукати до визнання недійсним вчиненого ним правочину (ст. 215 ЦК України). Тобто вони є оспорюваними.
Проте у матеріалах справи відсутні докази того, що батьки відповідача, дізнавшись про вчинення останньою правочину від 25.01.2001 року, протягом одного місяця не заявили претензії позивачу. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим.
Крім того, ОСОБА_1 , будучи вже повнолітньою, не розірвала угоду, не зверталась до суду із заявою про визнання її недійсною або такою, що порушує її права та інтереси, належним чином виконувала умови договору.
Оскільки укладений між сторонами кредитний договір не визнано судом недійсним і його недійсність не встановлена законом, встановлена законом презумпція його правомірності є неспростованою, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за порушення нею своїх зобов`язань перед банком.
При визначені розміру заборгованості відповідача перед банком апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Окрім іншого, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Апеляційним судом встановлено, що грошові кошти ОСОБА_1 надані на наступних умовах: кредитний ліміт - 200000 грн; розмір відсотків за користування кредитом становить 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2 % річних), розмір збільшених відсотків за користування кредитом 6,2 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4 % річних). 
Відповідно до розрахунку, проведеного банком станом на 03.12.2024 загальний розмір заборгованості становить 15 071,44 грн.
Отже, кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оспорювався, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, контррозрахунку не надано.
З огляду на вищевикладене, та з урахуванням того, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з останньої на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 15071,44 грн. 
За таких підстав колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі, постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому його слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Щодо судових витрат
У апеляційній скарзі позивач просив здійснити розподіл судових витрат. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем понесено судові витрати і сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. у суді першої інстанції за подання позовної заяви та 4 542 грн у апеляційному суді за подану апеляційну скаргу, загалом розмір сплаченого позивачем судового збору становить 7 570 грн.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції повністю задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 7570 грн сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» Сапсая Андрія Павловича задовольнити.
Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за договором про надання банківських послуг від 25.01.2021 у розмірі 15 071 (п`ятнадцять тисяч сімдесят одна гривня) 44 копійки. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) судові витрати у сплаті, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 7 570 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:                                                І.М. Стадник

Судді:                                                        Ю.Б. Войтко

                                                               М.В. Матківська