П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
30 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/3271/25	

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,
повний текст судового рішення
складено 10.06.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

03 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:
- визнати протиправним рішення ВЧ НОМЕР_1 від 28.08.2024 про відмову у звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабою із числа осіб з інвалідністю ІІ групи на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач дійшов неправомірного висновку щодо відсутності у позивача правових підстав для його звільнення з військової служби через відсутність у рапорті на звільнення документа, що підтверджує потребу постійного догляду за бабусею позивача та відсутність підтвердження наявності або відсутності інших родичів І або ІІ ступеня споріднення особи. Таким чином, відповідачем порушено право позивача на звільнення з військової служби за мобілізацією.  
Відповідач надав до Миколаївського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечує повністю. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що відповідно до абз. 14, п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я. На підтвердження необхідності у постійному догляді ОСОБА_2 позивач надає до суду Висновок ЛКК №479 від 07.11.2024 виданий КНП Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2». Відповідно до вказаного висновку ОСОБА_2 «за станом здоров`я: потребує постійного стороннього огляду», що не є тотожнім постійному догляду. Крім того, надані позивачем документи жодним чином не підтверджують відсутність у ОСОБА_2 членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )  відмовлено. 
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі №400/3271/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
Військова частина НОМЕР_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує, що Миколаївський окружний адміністративний суд, ухвалюючи рішення від 10.06.2025 по адміністративній справі № 400/3271/25, дійшов правомірного висновку про те, що «… доказів того, що у ОСОБА_2 (бабусі позивача) відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення або інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення саме потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії позивачем не надано. Таким чином, відповідач діяв у межах своїх повноважень, відмовивши у задоволенні рапорту позивача на звільнення на заявлених ним підставах».

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, старший солдат ОСОБА_1 (далі - позивач) проходить службу за призовом під час мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 .
          Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 20.02.2025 про звільнення його з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
          До комплекту документів, поданих з рапортом, позивачем зокрема, були долучені копії довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією (далі – МСЕК) 12ААГ №519346 від 24.06.2024, висновок ЛКК № 475 від 08.11.2024 та висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_3 , довідки до акта огляду МСЕК 12ААГ №519819 від 16.10.2024, висновок ЛКК № 479 від 07.11.2024, висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 
27.02.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 був розглянутий рапорт позивача та надано роз`яснення щодо недостатності підстав для звільнення з військової служби позивача, а саме в рапорті відсутній документ, підтверджуючий потребу постійного догляду. Також зазначено, що підтвердженням наявності або відсутності інших родичів І або ІІ ступеня споріднення є витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 129-1 Конституції України  визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному  законом  порядку.
Положеннями  статті 17 Конституції України  встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено  Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою  статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,  військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року                № 1153/2008 (далі - Положення) військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Відповідно до вимог частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з положеннями абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: «військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
          під час дії воєнного стану:
- необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність наступних обставин:
- наявність в одного із членів сім`ї другого ступеню споріднення статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Крім того, наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Інструкція №170) відповідно до п/п 28 п. 5 додатку №19 «Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до якої передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я: один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): інвалідність такої особи, її потребу в постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, старший солдат ОСОБА_1 подав рапорт від 20.02.2025 за вх. №6344, на підтвердження приведених вище підстав (умов) для звільнення з військової служби. До рапорту було додано копії наступних документів. 
Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 21.01.1989, видане про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 сина – ОСОБА_1 . 
Відповідно до змісту свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 06.03.1987, виданого Корабельним районним відділом РАГЗ м. Миколаєва, мати військовослужбовця - гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до шлюбу 06.03.1987 з гр. ОСОБА_4 мала прізвище ОСОБА_2 .
Згідно з відомостями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 28.05.2020, виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), батько військовослужбовця помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 54 років. 
Таким чином, із змісту приведених вище додатків до рапорту гр. ОСОБА_1 від 20.02.2025 за вх. №6344 (зокрема, листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.11.2024 №23.19-56/355) вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та рідною бабцею військовослужбовця. Крім того, зі змісту листа також вбачається, що наявності братів, сестер у гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено.
Згідно з відомостями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 16.07.1987, виданого Міським відділом РАЦС м. Миколаєва, чоловік гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 46 років. 
Під час розгляду рапорту гр. ОСОБА_1 від 20.02.2025 за вх. №6344, відповідачем було встановлено, що, згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №519819 від 16.10.2024, виданої на ім`я гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній за результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено інвалідність другої групи безстроково з причин загального захворювання (а.с. 31).
Крім того, у додатках до рапорту гр. ОСОБА_1 від 20.02.2025 за вх. №6344 міститься також висновок ЛКК від 07.11.2024 №479, виданий на ім`я гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Миколаївської міської ради (код ЄДРПОУ 05483182), в тому, що вона «за станом здоров`я потребує постійного стороннього огляду» (а.с.32).
З огляду на наведене вбачається, що позивач не долучив документ із висновком, який містив би термін «постійний догляд».
Поняття «сторонній огляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається огляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.
Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що умовами для звільнення на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є, зокрема відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Позивачем долучено до рапорту висновок ЛКК № 475 від 08.11.2024, у якому зазначено, що ОСОБА_3 (донька ОСОБА_2 ) за станом здоров`я потребує постійного стороннього огляду, а не постійний догляд (а.с.25).
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовного того, що позивачем не надано доказів відсутності у ОСОБА_2 (бабусі позивача) інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення або інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії.
Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта щодо того, що у його бабусі ОСОБА_2 наявна документально підтверджена потреба у здійсненні постійного стороннього догляду та відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення або інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК, з огляду на той факт, що у висновках ЛКК №479 від 07.11.2024 та №475 від 08.11.2024 були допущені помилки. 
Зокрема, апелянт вказує, що у висновку ЛКК №165 від 25.06.2025 року зазначено, що в попередньому висновку ЛКК від 08.11.2024 року № 475 була допущена помилка в слові «догляду» на «огляду». У висновку ЛКК № 164 від 25.06.2025 року також зазначено, що в попередньому висновку ЛКК від 07.11.2024 № 479 року була допущена помилка в слові «догляду» на «огляду».
Проте, колегія суддів наголошує, що на час прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 рішення суб`єкта владних повноважень стосовно звільнення з військової служби гр. ОСОБА_1 , оформленого листом військової частини від 27.02.2025 №2368/5342, зазначені висновки ЛКК від 25.06.2025 №165 та № 164 були та не могли бути предметом дослідження під час прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, не могли вони бути і предметом судового дослідження Миколаївського окружного адміністративного суду в межах провадження в адміністративній справі № 400/3271/25, де рішення суду по суті спору було ухвалене ще 10 червня 2025 року.
Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  дійшов вірного висновку стосовно того, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, відмовивши у задоволенні рапорту позивача на звільнення на заявлених ним підставах.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька    К.В. Кравченко