Справа № 347/1977/24 
Провадження № 22-ц/4808/1269/25 
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                        Девляшевського В.А., 
       суддів:                        Мальцевої Є.Є., Томин О.О.,
       секретаря                        Гудяк Х.М.,
з участю:                        представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Косівського районного суду, ухвалене головуючою суддею Крилюк М.І. 19 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна (автомобіля) з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні своєю власністю,
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна (автомобіля) з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні своєю власністю.
Рішенням Косівського районного суду від 14 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
У березні 2025 року представник ОСОБА_2 подав до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 110 000 грн.
Додатковим рішенням Косівського районного суду від 19 червня 2025 року заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 50 000 грн.
Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене додаткове рішення незаконним, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в порушення вимог ст. 182 ЦПК України на її поштову адресу не надсилалась заява представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї письмових документів, належним чином із заявою про ухвалення додаткового рішення в електронному суді також не отримувала. Зазначає, що між нею та адвокатом Білас Л.В. на представництво її інтересів у суді першої інстанції з розгляду вказаної заяви не укладала. Апелянт вказує, що через хворобу перебувала в евакуації за кордоном у зв`язку з агресією рф та не мала можливості взяти особисту участь у судовому засіданні в суді першої інстанції. 
Вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що договір від 30.01.2025 та додаткова угода від 11.04.2025 ОСОБА_2 з адвокатом Брикар О.М. не підписана ОСОБА_2 , а сторонньою особою. ОСОБА_3 здійснено підписи як замовника послуг, так і виконавця, що вказує на фіктивність згаданої угоди та додаткової угоди. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції вже вирішувалось питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу рішенням від 14 березня 2025 року. Проте відповідач повторно звернулася із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а суд першої інстанції відкрив провадження за тією ж заявою та ухвалив додаткове рішення.
Апелянт зазначає, що провадження у справі відкрито у порядку спрощеного провадження, судове засідання відбувалось 32 хвилини, а судові витрати стягнуто у розмір 50 000 грн. Крім того вказує, що має інвалідність другої групи.
ОСОБА_1 зауважує, що суд першої інстанції призначив судове засідання в режимі відеоконференції на 15.05.2025, а іншу ухвалу про розгляд справи в режимі відеконференції на 19 червня 2025 року не ухвалював та не повідомляв сторону позивачки, що засідання відбудеться в режимі відеоконференції чим порушив змагальність сторін. Крім того вважає, що виокремлення адвокатом «аналізу матеріалів судової справи» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, охоплюється діями адвоката з «підготовки до судового засідання» у суді. Вважає час розгляду провадження протягом 32 хвилини та оплату витрат на правничу допомогу на суму 50 000 грн неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги, та максимально може становити 1500 грн, які держава відшкодовує адвокатам вторинної безоплатної допомоги за одну годину роботи. 
На думку апелянта, суд першої інстанції, виходячи із судової практики Верховного Суду при зверненні за відшкодуванням наданого стороною розміру гонорару адвоката, в оскаржуваному додатковому рішенні - не застосував ряд критеріїв (дійсність, обгрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) та постановив незаконне рішення. 
Просить оскаржене додаткове рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В разі задоволення частково апеляційної скарги зменшити судові витрати та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 грн.
Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає обставини, на які посилається апелянт в обґрунтування своїх вимог, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що 12.03.2025 представником відповідача була подана заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №347/1977/24 в Косівський районний суд Івано-Франківської області. Представником позивача у цій справі була Білас Л.В., яка отримала копію заяви про стягнення правничих витрат. Жодних заяв з її сторони, щодо обмеження повноважень у представництві з питань розгляду такої заяви не надходило. У ордері, долученому до матеріалів справи, також відсутні застереження щодо будь-яких обмежень у повноваженнях представника. 
Зауважує, що в рішенні Косівського районного суду від 14.03.2025 не було вирішено питання стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача 17.03.2025 подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення судових витрат до суду першої інстанції. Вказує, що 15.03.2025 між адвокатом Білас Л.В. та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги строком дії до 31.01.2027 року. Відтак вважає, що твердження позивачки про відсутність договору про надання правничих послуг з адвокатом Білас Л.В. суперечать дійсності та є спробою ввести суд в оману. Зауважує, що адвокат Білас Л.В. 02.04.2025 через «Електронний суд» подала до Косівського районного суду заяву про розгляд справи у режимі відеоконференцзв`язку, 06.04.2025 заяву про відкладення судового засідання та 06.05.2025 про розгляд справи у режимі відеоконференцзв`язку. При цьому, адвокат Білас Л.В. не подала у суд заперечень щодо розміру понесених правничих витрат. Також серед матеріалів справи відсутні будь-які підтвердження, що повноваження представника позивача – адвоката Білас Л.В. були припинені. 
Твердження позивачки про фіктивність укладення Договору про надання правничих послуг від 30.01.2025 та Додаткової угоди від 11.04.2025 між Адвокатським бюро «БРИКАР», в особі керівника Брикара О.М. та Луцької Т.Д. вважає безпідставними. Крім того вказані договори жодним чином не стосуються ОСОБА_1 . 
Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник Новосельської Н.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Брикар О.М. апеляційну скаргу заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити у її задоволенні.
Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Ухвалюючи додаткове рішення та задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції, враховуючи факт задоволення позовних вимог, а також критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, ціною позову та значенням справи для сторони дійшов висновку про стягнення з позивачки на користь відповідачки 50 000 грн.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Брикар О.М. здійснював представництво інтересів ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничих послуг № 9 від 30.01.2025 (т.1 а.с. 109-110).
12 березня 2025 року представник відповідача подав до суду першої інстанції клопотання, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 110 000 грн.
Рішенням Косівського районного суду від 14 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Водночас вищевказане клопотання про стягнення судових витрат місцевим судом не вирішено.
17.03.2025 представник Луцької Т.Д. подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі із вирішенням питання про відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат подано 17.03.2025 через систему «Електронний суд», тобто в строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
На підтвердження наявності договірних відносин між адвокатом Брикорем О.М. та ОСОБА_2 надано копію договору про надання правничих послуг № 9 від 30.01.2025.
Розділом 4 даного договору передбачено порядок оплати послуг виконавця та ціну договору. Розмір наданих послуг в суді першої інстанції оцінюється у розмірі 110 000 грн згідно з п. 4.1 договору. 
Відповідно до п. 4.2 оплата за цим договором здійснюється протягом 40 днів після набрання рішенням суду законної сили (в суді першої інстанції у справі № 347/1977/24) незалежно від результату розгляду.
За результатами надання правничих послуг акти не складаються. Єдиним фінансово-бухгалтерськими документами є цей договір та виставлені рахунки.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану відповідачу, колегія суддів враховує таке.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України.
Два підходи до порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), передбачені статтею 30 Закону про адвокатуру, відрізняються у наступному - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті іншою стороною в порядку компенсації сплаченого адвокату гонорару, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Сторони Договору про надання правничих послуг № 9 від 30.01.2025 узгодили фіксовану суму гонорару у розмірі 110 000 грн.
Водночас апеляційний суд зауважує, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, постанова Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 404/5951/23).
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) врахувала, що сторона не подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляв.
При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Врахувавши конкретні обставини справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - відзиву на касаційну скаргу, зміст якого частково дублює зміст відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу.
Колегія суддів, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатами роботи (подання відзиву на позовну заяву, участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку 14.03.2025 і 19.06.2025, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 110 000 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугами, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції звернув на вказане увагу та зменшив розмір витрат на правничу допомогу до 50 000 грн.
Однак, з огляду на відсутність доказів щодо фактично понесених витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та часткове задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Доводи апелянта про відсутність повноважень у адвоката Білас Л.В. на представництво інтересів позивачки щодо вирішення питання судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки договір з адвокатом про надання правової допомоги від 15.06.2024, укладений між адвокатом Білас Л.В. та ОСОБА_1 не містить таких обмежень. Крім того термін дії договору визначено до 31.01.2027. До суду першої інстанції не подавалося заяв про розірвання чи припинення вказаного договору.
Відповідно до ч.1 п.п.1, 3 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини по справі, судом порушено норми процесуального права, що відповідно до ч. 1 п.п.1, 3, 4 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Косівського районного суду від 19 червня 2025 року змінити, зменшити розмір судових витрат з оплати правничої допомоги в суді першої інстанції, стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 50 000 грн (п`ятдесяти тисяч гривень) до 10 000 грн (десяти тисяч гривень).
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        Є.Є. Мальцева
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2025 року.