ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 р. 	Справа № 520/34602/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шляхова О.М.) від 23.06.2025 року (повний текст складено 23.06.25 року) по справі № 520/34602/24
за позовом ОСОБА_1  
до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця викоанвчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича щодо відмови у винесенні відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження № 72736566;
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича винести відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження № 72736566 згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те,  суд не належним чином надав оцінку ухвалі Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.09.2024 у справі № 545/3360/23, якою вже було відмовлено у заміні боржника у виконавчому провадженні. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.09.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено в повному обсязі. Дана ухвала суду набрала законної сили, апеляційна скарга не подавалася. Зауважив, що відповідач навмисно не повідомляє суду про зміст даної ухвали, адже вона має вагоме значення для правильного вирішення справи. Відмовивши у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд фактично констатував не допустимість правонаступництва відносно боржника у виконавчому провадженні № 72736566. За таких обставин, та враховуючи аргументацію ухвали суду, після відновлення виконавчого провадження, на виконання п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Скрипник В.Л. був зобов`язаний закінчити виконавче провадження, однак не зробив цього. Крім того зазначає, що договір позики грошових коштів від 23.05.2018 № 19 є підробленим. Також вказує, що у справі № 638/20080/21 було констатовано той факт, що договір позики грошових коштів від 23 травня 2018 року № 19 є неукладеним, а тому у ОСОБА_2 немає права на примусове стягнення боргу як з боржника так і його спадкоємців. Це розповсюджується як на процедуру примусового виконання рішення, так і судову процедуру щодо стягнення боргу зі спадкоємців. Тому, виконавчий напис, який видавався на підставі договору, не підтверджує існування грошового зобов`язання у ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , як стягувач, не має можливості примусово виконати зобов`язання, якого не існує.
За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у провадженні приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича перебуває виконавче провадження № 72736566, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 .
18.06.2018 ОСОБА_1 , який є боржником у межах виконавчого провадження № 72736566, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Постановою приватного виконавця, 20.09.2023 виконавче провадження зупинено згідно з п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ОСОБА_2 (стягувач) звернувся до суду із заявою про заміну вибулої сторони (боржника) правонаступником.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.09.2024 у справі № 545/3360/23 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено. Дана ухвала суду набрала законної сили.
З огляду на це, 26.11.2024 представник позивача звернувся до приватного виконавця Скрипника В.Л. із заявою про закінчення виконавчого провадження № 72736566 згідно з п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" внаслідок смерті боржника ОСОБА_1 .
Листом № 56159 від 28.11.2024 приватний виконавець зазначив, що підстав для закінчення виконавчого провадження № 72736566 немає, оскільки у даних правовідносинах допускається правонаступництво.
Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції  виходив з того, що приватним виконавцем здійснюються дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" для самостійного отримання необхідної інформації для заміни сторони боржника у виконавчому провадженні № 72736566, зокрема, звернення до Полтавського районного суду Полтавської області з заявою про заміну вибулої сторони виконавчого провадження правонаступником та клопотання про витребування у п`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 382/2018, відкритої після смерті ОСОБА_3 . Як вбачається з відомостей на сайті Судова влада України, заява призначена до судового розгляду на 25.06.2025 (справа № 545/1998/25). Виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні допускає правонаступника, а тому в приватного виконавця Скрипника В.Л. відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, згідно з ч. 2 цієї статті виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 3 цієї статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 4 Закону "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, передбачено, що діяльність приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Згідно з ч. 1 статті 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до приписів частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини другої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Розглядаючи вказаний спір суд повинен дати відповідь на правове питання: чи підлягає закінченню виконавче провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
У постанові від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "таке буквальне розуміння норм Закону № 1404-VIII є помилковим. Як Закон № 606-XIV, так і Закон № 1404-VIII передбачають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, як у справі № 523/2357/20. Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закон № 1404-VIII; пункт 3 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV) слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва".
Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, зі смертю боржника його зобов`язання включаються до складу спадщини і відповідно строки пред`явлення вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки встановленим ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова обставинам є безпідставними, адже судом першої інстанції надано належну оцінку цим обставинам.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.09.2024 у справі № 545/3360/23 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.
Водночас, відмова у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження не свідчить про наявність беззаперечних підстав для закриття виконавчого провадження.
Як вже зазначалось вище, приватний виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
В рамках виконавчого провадження № 7273656 приватний виконавець з метою отримання необхідної інформації для заміни сторони боржника у виконавчому провадженні № 72736566, звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з заявою про заміну вибулої сторони виконавчого провадження правонаступником та клопотання про витребування у п`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 382/2018, відкритої після смерті ОСОБА_3 .
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2025 року  клопотання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про витребування доказів задоволено. Витребувано з п`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином копію спадкової справи № 382/2018, відкритої після смерті ОСОБА_4 .
Щодо доводів позивача про те, що в рамках розгляду справи № 638/20080/21 було констатовано той факт, що договір позики грошових коштів від 23 травня 2018 року № 19 є неукладеним, а також посилання позивача на висновки експертизи, колегія суддів зазначає, що в рамках даної справи спірним є питання саме щодо неприйняття відповідачем постанови про закриття виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника, а тому судом не може надаватись оцінка по суті правовідносин, які слугували підставою для видачі виконавчого напису.
Позивачем доказів того, що виконавчий напис, на підставі якого відкрито виконавче провадження, скасовано у встановленому законом порядку також не надано. 
Зважаючи на все наведене апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 316, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року по справі № 520/34602/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови складений 18.09.2025 року.