Номер провадження: 33/813/1693/25
Номер справи місцевого суду: 510/895/25 
Головуючий у першій інстанції Бошков І. Д. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, а також апеляційну скаргу на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року,-

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Постановою Ренійського  районного суду Одеської області від 05 червня 2025 рокувизнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.173-2 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів стосовно строку на апеляційне оскарження 
На вищевказану постанову суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 01 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.
Також, в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що в судовому засіданні при оголошенні судового рішення ОСОБА_1 присутній не був. Повний текст постанови Ренійського  районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року він отримав  24 липня 2025 року, про що свідчать записи в журналі видачі рішень суду.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення був складений 25 квітня 2025 року на подію, яка відбулась 21 квітня 2025 року. ОСОБА_1 при складенні протоколу присутній не був, права передбачені Конституцією України та КУпАП йому належним чином роз`яснено не було. Зазначення в протоколі про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису, а також те, що отримав примірник протоколу 25 квітня 2025 року, не відповідає дійсності. 
Апелянт вказав, що твердження у постанові суду, а саме: « ОСОБА_1 у судовому засіданні провину визнав. Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи» не відповідає дійсності, так як розгляд справи не проводився. Про те що відносно нього розглядалася справа про адміністративне правопорушення він не був повідомлений, була тільки бесіда не в приміщенні залу судового засідання, права передбачені ст.268 КУпАП йому не роз`яснювалися, свідки потерпілі у судовому засіданні не допитувалися, з матеріалами справи його ніхто не знайомив, про те що його визнали винним він не був повідомлений. Він не розумів що розглядається протокол про адміністративне правопорушення. Розгляд справи відбувся у кабінеті судді, а не в залі судового засідання, тому ОСОБА_1 не знав, що розглядається справа про адміністративне правопорушення. 

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження
Дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали справи, апеляційний суд, дійшов висновку про задоволення клопотання за таких підстав. 
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 05 червня 2025 року з участю ОСОБА_1 . 
Матеріали справи не містять доказів отримання апелянтом копії оскаржуваної постанови, тому доводи апелянта про те, що копію постанови суду він отримав лише 24 липня 2025 року матеріалами справи не спростовано, тому дає підстави вважати поважними та обґрунтованими причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, тому необхідно поновити строк на апеляційне оскарження, що також відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на справедливий суд. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
В судове засідання яке призначене на 22 жовтня 2025 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також потерпіла ОСОБА_2 , не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 48-50).
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за заявою ОСОБА_1 було призначено судове засідання в режимі відеоконференції через приміщення Ренійського районного суду Одеської області. Однак ОСОБА_1 не з`явився до районного суду в судове засідання. 
Будь-яких клопотань від учасників справи до апеляційного суду не надходило. 
Враховуючи те, що справа надійшла до апеляційного суду 08 серпня 2025 року та була неодноразово відкладена, суд, вважає за необхідне розглядати дану справу за відсутністю учасників справи, якібули сповіщені належним чином, враховуючи короткий строк розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Так, у відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Так, диспозицією ч. 1ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 167677 від 25 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , 21 квітня 2025 року о 20 год. 30 хв., перебуваючи за місцем мешкання, влаштував сімейну сварку зі своєю донькою ОСОБА_2 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою та іншими образливими словами на її адресу, погрожував фізичною розправою в присутності онуки ОСОБА_3 , 2011 р.н., чим заподіяв шкоду її психічному здоров`ю, вчинив психічне насилля в родині. 
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина  ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується зібраними в порядку ст. 251 КУпАП доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення, та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке за наступних підстав.
Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
- економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
З аналізу наведених норм права, вбачається, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є матеріальним, тобто об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення передбачає настання наслідків як його обов`язкової ознаки.
Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №167677 від 25 квітня 2025 року, складений щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема пояснення будь-яких інших незаінтересованих осіб, які були б очевидцями подій вчинення домашнього насильства психологічного характеру з боку ОСОБА_1 .
Отже, викладена в протоколі фабула в порушення вимог ч.1 ст.256 КУпАП не містять обов`язкових елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, що підлягають доказуванню, а тому не відповідає диспозиції цієї норми КУпАП. 
Обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок як про подію адміністративного правопорушення, так і про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Усунути вказані вище істотні порушення вимог закону неможливо в ході судового розгляду, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати зазначені в протоколі обставини правопорушення.
Наведене вище узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу (зокрема, рішення у справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року).
Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову. 
За таких обставин, апеляційний суд, вважає, що постанову Ренійського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року, про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:
Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити. 
Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ренійського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Ренійського  районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року – скасувати.Провадження відносно  ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП  закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року. 

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева