ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа №320/60190/24
адміністративне провадження № К/990/9801/25 К/990/10949/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,  
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» до Головного управління ДПС у Житомирській області, Державної податкової служби України про забезпечення позову до подання позовної заяви, провадження у якій відкрито за касаційними скаргами Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Житомирській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 (суддя - Перепелиця А.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 (головуючий суддя - Бєлова Л.В., судді: Аліменко В.О., Безимення Н.В.) у справі №320/60190/24. 

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просило забезпечити позов шляхом:

заборони Головному управління Державної податкової служби у Житомирській області вчиняти будь-які дії, які є наслідком визнання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним від 01.07.2019 №06100314201900039, від 01.07.2019 №06190314201900026, від 01.07.2019 №06250314201900040 не діючими та будь-яких інших дій, які обумовлені таким невизнанням та спрямовані на зупинення, обмеження, перешкоджання господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» ;

заборони ГУ ДПС у Житомирській області, ДПС України відмовляти/блокувати/зупиняти в реєстрації подані Товариством з обмеженою відповідальністю«Конверс Лінкс» акцизні накладні або не приймати їх з підстав відсутності в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального даних щодо дії ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним 01.07.2019 №06100314201900039, від 01.07.2019 №06190314201900026, від 01.07.2019 №06250314201900040;

заборони вчиняти будь-які дії третім особам, що спрямовані на зупинення, обмеження, перешкоджання здійснення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» внаслідок визнання ГУ ДПС у Житомирській області не діючими ліцензій на право роздрібної торгівлі 01.07.2019 №06100314201900039, від 01.07.2019 №06190314201900026, від 01.07.2019 №06250314201900040.

В обґрунтування заходів забезпечення позову заявником зазначено про неможливість здійснення ним господарської діяльності у сфері роздрібної торгівлі пальним, що є наслідком втрати прибутку, впливає на сплату податків та призводить до значної втрати бюджетних надходжень. На думку заявника, факт визнання ліцензій не діючими може істотно ускладнити ефективний захист і відновлення порушених прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю«Конверс Лінкс», а вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право позивача на здійснення господарської діяльності, що, в свою чергу, дозволить уникнути заподіяння збитків. Так, оскільки здійснення позивачем господарської діяльності залежить виключно від наявності відповідних ліцензій, їх анулювання призведе до повного зупинення господарської діяльності, що, зокрема, зумовить втрату прибутку та неможливість виплати заробітної плати працівникам.

За таких обставин, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення даного позову матиме наслідком заподіяння шкоди його правам та інтересам, правам та інтересам третіх осіб, ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025, заяву про забезпечення позову задоволено частково. 

Заборонено Головному управлінню Державної податкової служби у Житомирській області вчиняти будь-які дії, які є наслідком визнання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним від 01.07.2019 №06100314201900039, від 01.07.2019 №06190314201900026, від 01.07.2019 №06250314201900040 не діючими та будь-яких інших дій, які обумовлені таким невизнанням та спрямовані на зупинення, обмеження, перешкоджання господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс».

Заборонено Головному управлінню Державної податкової служби у Житомирській області, Державній податковій служби України відмовляти/блокувати/зупиняти в реєстрації подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» акцизні накладні або не приймати їх з підстав відсутності в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального даних щодо дії ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним 01.07.2019 №06100314201900039, від 01.07.2019 №06190314201900026, від 01.07.2019 №06250314201900040.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

ГУ ДПС у Житомирській області звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» про забезпечення позову відмовити.

У поданій касаційній скарзі Головне управління ДПС у Житомирській області зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 06.12.2022 по справі № 140/8745/21. Також звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду в рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 було зроблено висновок про те, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення в справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

ГУ ДПС у Житомирській області наголошує, що контролюючим органом жодних протиправних дій по відношенню до позивача не вчинялися, тобто очевидних ознак протиправних дій, що порушують права та обов`язки особи не було вчинено, позивачем також не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за
захистом яких він звернувся, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Вважає, що забезпечення позову шляхом, вказаним позивачем у поданій заяві, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

ДПС України також звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» про забезпечення позову відмовити.

У поданій касаційній скарзі ДПС України зазначає, що в даному випадку наявна відсутність мотивів та підстав, передбачених статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, оскільки в матеріалах відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи порушує права та інтереси позивача. Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб фактично вирішило спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (постанови Верховного Суду від 06.12.2022 у справі № 140/8745/21, від 18.02.2021 у справі                            № 420/7063/20, від 11.08.2021 № 380/11600/20, від 14.01.2025 у справі №580/9027/24).

Позивач у відзивах на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу контролюючого органу просить залишити без задоволення. Зокрема зазначає, що касаційна скарга ГУ ДПС у Житомирській області не містить жодних фактичних обґрунтувань та подана виключно через суб`єктивну незгоду контролюючого органу з прийнятими судом першої та апеляційної інстанціями рішеннями не на його користь. Касаційна скарга ДПС України  не обґрунтована ні нормативно, ні фактично, а вказана ним судова практика не може бути застосована до спірних правовідносин через відсутність тотожності.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про закриття касаційного провадження у даній справі, посилаючись на норми пункту 5 частини 1 статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши доводи заявленого клопотання колегія суддів не знайшла підстав до його задоволення, зважаючи на те, що відмінність фактичних обставин справи не може бути єдиним критерієм подібності чи неподібності спірних правовідносин, натомість під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також умови застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При цьому колегія суддів зазначає, що висновки Верховного Суду мають враховуватись, виходячи з конкретних обставин справ, які встановлені судами за результатами оцінки відповідних доказів у цих справах.

Також суд касаційної інстанції зазначає, що підстави, з яких було відкрито касаційне провадження у цій справі, потребували ретельної перевірки Верховним Судом, що не могло бути здійснено на стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження, а тому клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» задоволенню не підлягає.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Верховний Суд у постановах від 17.04.2019 у справі №705/4587/17, від 16.04.2024 у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27.04.2023 у справі №140/8127/22, від 16.04.2024 у справі №120/15171/23, від 04.12.2024 у справі №500/3027/24, від 04.02.2025 у справі № 280/8758/24, 20.02.2025 у справі № 280/9044/24, 15.01.2025 у справі                            № 520/20854/24 для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В постанові від 13.03.2025 у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, судами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю«Конверс Лінкс» для здійснення своєї господарської діяльності має відповідні ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 01.07.2019 №06100314201900039, від 01.07.2019 №06190314201900026 та від 01.07.2019 №06250314201900040.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» здійснює такий вид діяльності (згідно з код КВЕД): 47.30 роздрібна торгівля пальним (основний).

Як вказує заявник, інформація щодо наявності та строку дії вказаних ліцензій була видалена в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального представниками контролюючого органу, що позбавило його можливості здійснити реєстрацію акцизних накладних.

Так, згідно квитанцій №1-АН Товариством з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» було подано на реєстрацію акцизні накладні від 02.11.2024 №237052, №237057, №237060, №237222, №237231, №240921, №240930, №241021, від 25.11.2024 №255360, від 26.11.2024 №255445, №255487, №255493, №2555511, №262223, №262223, від 07.12.2024 №261915, від 09.12.2024 №262380, №262382, №262383, однак в їх реєстрації було відмовлено з причини: "Документ не може бути прийнятий - порушено ст.15 Закону України №481, а саме: Реалізація пального з акцизного складу з ідентифікатором об`єкта оподаткування 69500056 може здійснюватися лише при наявності ліцензії.

За висновком судів, внаслідок видалення інформації щодо наявності та строку дії ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального ТОВ «Конверс Лінкс» позбавлене можливості здійснювати відповідну ліцензовану діяльність та здійснювати реєстрацію акцизних накладних. Негативні наслідки в разі ненадання заявникові тимчасового судового захисту, на переконання суду, переважатимуть наслідки вжиття заходів забезпечення позову.

Верховний Суд звертає зауважує, що безумовно, рішення, дії та/чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень справляють певний вплив на правовий статус особи, щодо прав, свобод та/чи законних інтересів якої прийнято рішення, вчинена (невчинена) дія. Рішення, дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень можуть мати наслідки, які особа оцінює щодо себе негативно. Водночас, позивачем не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та/або витрат, що виключає можливість застосування заходів забезпечення позову в межах спірних правовідносин.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

В постанові від 19.10.2023 у справі № 440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

В ухвалі від 24.01.2024 у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

Отже, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.

Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду в рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17 було зроблено висновок про те, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення в справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони ГУ ДПС у Житомирській області вчиняти будь-які дії, які є наслідком визнання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та заборони ГУ ДПС у Житомирській області та ДПС України відмовляти/блокувати/зупиняти в реєстрації подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» акцизні накладні або не приймати їх з підстав відсутності в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального даних щодо дії ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним колегія суддів вважає також за необхідне зазначити, що в даному випадку позов не може забезпечений у спосіб, заявлений позивачем, оскільки такий спосіб фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.

Суд ще раз звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою     статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, у цьому конкретному випадку, відсутні беззаперечні підстави вважати, що застосування заходів забезпечення позову є співмірним з предметом спору та предметом доказування у справі.

Відтак, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій належно не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій належно не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс».

За правилами пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частинами першою та другою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій з порушенням норм процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню із прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційні скарги ДПС України та Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 у справі №320/60190/24 скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Конверс Лінкс» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду