ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/13545/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Власова Ю.Л., Колос І.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека Домофон+» (далі - Товариство, відповідач, скаржник)

на постанову (додаткову) Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 (головуюча - суддя Іоннікова І.А., судді Михальська Ю.Б, Тищенко А.І.), якою переглянута ухвала Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 (головуючий - суддя Мельник В.І.),

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія - Політех» (далі - Компанія, позивач)
до Товариства 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фучика 1» (далі - ОСББ, третя особа)
про зобов`язання вчинити дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для покладення на позивача судових витрат відповідача, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

1. Короткий зміст позову, заяви про ухвалення додаткового рішення та судових рішень
1.1. Компанія звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати Товариство демонтувати пристрої системи обмеження та контролю доступу - гомофонне обладнання та інше обладнання, що встановлене на будинках ОСББ та передані в управління позивача.

1.2. Господарськи суд міста Києва рішенням від 09.12.2022 у цій справі відмовив у задоволенні позовних вимог.

1.3. Товариство 14.12.2022 подало суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив відшкодувати за результатами розгляду спору 29 500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката Лисяного В.В., з посиланням на приписи частини першої статті 124, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Також, 14.12.2022 від Товариства до суду першої інстанції надійшла заява про долучення доказів, що підтверджують розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.

1.4. Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.04.2023 у цій справі задовольнив заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення та стягнув з Компанії на користь Товариства витрати на правничу допомогу в розмірі 37    000,00 грн.

1.5. Північний апеляційний господарський суд постановою від 03.08.2025 у цій справі апеляційну скаргу Компанії задовольнив, ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі №910/13545/21 скасував, заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі №910/13545/21 про стягнення з Компанії витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37    000,00 грн залишив без розгляду.

1.6. Від Товариства 28.08.2023 до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

1.7. Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.10.2023 у цій справі відмовив у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення.

1.8. Північний апеляційний господарський суд постановою (додатковою) від 24.04.2024 у цій справі апеляційну скаргу Товариства задовольнив частково, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 у справі №910/13545/21 скасував та прийняв додаткову постанову, якою відмовив у заяві Товариства про ухвалення додаткового рішення.

2. Короткий зміст вимог касаційної скарги
2.1. Товариство просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 та постанову (додаткову) Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 та залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2023.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
3.1. У поданій касаційній скарзі (нова редакція) Товариство з посиланням на абзац другий частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи на статті 233, 238, 269, 277 ГПК України, зазначає, що, встановивши порушення законодавства Господарським судом міста Києва (ухвала від 20.10.2023), всупереч чинному законодавству Північний апеляційний господарський суд [постанова (додаткова) від 24.04.2024] не усунув порушення, більше того сам проігнорував докази, надані суду Товариством, а тому вважає, що в порушення статті 277 ГПК України, апеляційний господарський суд не прийняв нове рішення.

4. Позиція інших учасників справи, викладена у відзиві на касаційну скаргу
4.1. Від інших учасників справи відзивів на касаційну скаргу у визначений строк до Верховного Суду не надійшло.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Суд апеляційної інстанції вказав, що:

- Господарський суд міста Києва рішенням від 09.12.2022 у справі №910/13545/21 відмовив у задоволенні позову;
- Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.04.2023 задовольнив заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення, присуджено до стягнення із Компанії на користь Товариства витрати на правничу допомогу в розмірі 37 000,00 грн;
- Північний апеляційний господарський суд постановою від 03.08.2023 апеляційну скаргу Компанії на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі №910/13545/21 задовольнив, ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі №910/13545/21 скасував, заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення у цій справі про стягнення з Компанії витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн залишив без розгляду;
- у подальшому до суду першої інстанції від Товариства надійшла повторна аналогічна заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 29 500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката;
- Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.10.2023 у справі №910/13545/21 відмовив у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення.

5.2. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову (додаткову), виходив, зокрема, з такого.

5.2.1. Колегія суддів апеляційної інстанції не погодилася із висновком місцевого господарського суду при прийняття оскаржуваної ухвали від 20.10.2023, та відзначила, що суд першої інстанції не мотивував свій висновок та не вказав, на підставі яких доказів дійшов висновку про відмову у задоволені заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення, пославшись лише на доводи суду апеляційної інстанції викладені у постанові від 03.08.2023 у цій справі, якою першу заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення було залишено без розгляду.

5.2.2. Вказане, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про порушення місцевим господарським судом норм статей 126 і 129 ГПК України.

5.2.3. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у заяві Товариства про ухвалення додаткового рішення, про що постановлено постанову (додаткову).

5.2.4. Суд апеляційної інстанції виснував, що за наслідками розгляду заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення має бути прийнято процесуальний документ у формі додаткового рішення.

5.2.5. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги у відповідній частині знайшли своє підтвердження.

5.2.6. За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 у справі №910/13545/21 підлягає скасуванню.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Ухвалою Верховного Суду від 04.09.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/13545/21 за касаційною скаргою Товариства на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України, у порядку письмового провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Предметом оскарження у цій справі є:

- постанова (додаткова) від 24.04.2024, якою суд апеляційної інстанції, зокрема:

«Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 у справі № 910/13545/21 скасувати та прийняти додаткову постанову:
Відмовити у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення».

7.2. Скаржник з посиланням на абзац другий частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи на статті 233 «Порядок ухвалення судових рішень», 238 «Зміст рішення», 269 «Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції», 277 «Підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення» ГПК України, зазначає, що, встановивши порушення законодавства Господарським судом міста Києва (ухвала від 20.10.2023), всупереч чинному законодавству Північний апеляційний господарський суд [постанова (додаткова) від 24.04.2024] не усунув порушення, більше того сам проігнорував докази, надані суду Товариством, а тому вважає, що в порушення статті 277 ГПК України, апеляційний господарський суд не прийняв нове рішення.

7.3. Верховний Суд виходить з того, що предметом апеляційного оскарження була ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення.

7.4. Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

7.5. Статтею 275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;
4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;
7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

7.6. У силу приписів частини першої статті 281 ГПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

7.7. Відповідно до частин першої та четвертої статті 232 ГПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови.

7.8. Отже, перегляд судового рішення, як ухвала суду першої інстанції, в апеляційному порядку має закінчуватися ухваленням судового рішення як постанова, а не іншим видом судового рішення.

7.9. Суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги Товариства ухвалив не постанову, а постанову (додаткову).

7.10. Верховний Суд відзначає, що порядок і підстави ухвалення додаткового рішення визначені у статті 244 ГПК України.

7.11. Так, у силу приписів статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

7.12. Отже, ухвалення постанови (додаткової) обумовлюється підставами, які визначені у частині першій статті 244 ГПК України, тому такий вид судового рішення як постанова (додаткова) не є судовим актом, який ухвалюється за наслідком розгляду апеляційної скарги.

7.13. Тож, суд апеляційної інстанції, ухваливши постанову (додаткову) за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, порушив вказані вище норми процесуального права, обравши неправильний вид судового рішення. 

7.14. Саме по собі означене вище порушення не мало б наслідком скасування судового акта, водночас, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, враховуючи обставини цієї справи та порушення інших норм процесуального права, слід скасувати, з огляду на таке.

7.15. Зі змісту оскаржуваної постанови (додаткової) вбачається, що суд апеляційної інстанції у розділі «Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті додаткової постанови» вказав таке:

«Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги та письмові пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності судова колегія виходить з наступного.
Положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначають порядок розподілу судових витрат за результатами вирішення спору.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 3 ст. 233 Господарського процесуального кодексу передбачено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Загальні положення щодо розгляду справи по суті наведено у параграфі 1 гл.6 розд. ІІІ Господарського процесуального кодексу України, зокрема у ст.194 цього Кодексу передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Отже, положеннями ст. 233 Господарського процесуального кодексу України обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні ухваленням рішення за результатами розгляду справи по суті (подібний за змістом висновок міститься у постановах  Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №914/201/19, від 27.03.2023 у справі №910/25118/15 та в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №903/834/20).
Також зміст ст.ст. 221 і 244 Господарського процесуального кодексу України свідчить про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема про судові витрати, саме після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог (після розгляду по суті) якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2024 у справі №905/1260/23, від 17.04.2024 у справі №915/436/23, в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №910/9714/22, в ухвалах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №925/790/17 (925/580/20), від 12.04.2023 у справі №876/30/22.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду при прийняття оскаржуваної ухвали від 20.10.2023, та відзначає, що суд першої інстанції не мотивував свій висновок та не вказав, на підставі яких доказів дійшов висновку про відмову у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН +" про ухвалення додаткового рішення, пославшись лише на доводи суду апеляційної інстанції викладені у постанові від 03.08.2023 у даній справі, за результатами яким, першу заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення було залишено без розгляду.
Вказане свідчить про порушення місцевим господарським судом норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про відмову у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення, з мотивувань зазначених вище.
Таким чином, за наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення має бути прийнято процесуальний документ у формі додаткового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги у відповідній частині знайшли своє підтвердження.
За таких обставин ухвала Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 у справі №910/13545/21 підлягає скасуванню». 

7.16. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.17. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням:
а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;
б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;
ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

7.18. Проте, зміст оскаржуваної постанови (додаткової) [дивись пункт 7.15 цієї постанови] не містить мотивів прийняття або відхилення, аргументів апелянта, а також, жодного міркування щодо ухвалення відмови у задоволенні заяви Товариства.

7.19. Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції [постанова (додаткова)] не відповідає приписам процесуального права (статті 236, 269, 277, 282 ГПК України), не містить міркувань/мотивів його ухвалення та не є обґрунтованим судовим рішенням.

7.20. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження з міркувань викладених вище у цій постанові та є підстави для скасування оскаржуваної постанови (додаткової) та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

7.21. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваної постанови (додаткової) за результатами перегляду справи в касаційному порядку частков знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 7 цієї постанови.

8.2. Порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливило, з огляду на доводи та докази, надані учасниками справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, а саме щодо вирішення покладення/не покладення судових витрат, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції передбаченими статтю 300 ГПК України.

8.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.4. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.5. Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Товариства задовольнити частково, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

8.6. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 7 цієї постанови, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи учасників справи, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, розглянути апеляційну скаргу Товариства відповідно до закону.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека Домофон+» задовольнити частково.

2. Постанову (додаткову) Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі №910/13545/21 скасувати та в скасованій частині справу №910/13545/21 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                                    Ю. Власов

Суддя                                                                                                    І. Колос