ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 489/2647/25	
Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.,
при секретарі - Альонішко С.І.,
за участю апелянта - ОСОБА_1 

          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 

ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серія ЕНА №4425483  від 04.04.2025 і закрити справу;
- стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області суму судового збору в розмірі 605,60.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прилад TruCAM, який використовується для фіксації швидкості транспортного засобу повинен бути стаціонарно встановлений, а не триматись в руках інспектора, як було у випадку позивача. Позивач зазначає, що ручне використання суперечить чинному законодавству. Окрім того, інформація про розміщену автоматичну фото і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці, чого не було дотримано.
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що прилад TruCAM має бути встановлений виключно у стаціонарному режимі, як це прямо передбачено статтею 40 Закону №580-VIII. Використання його вручну суперечить вимогам чинного законодавства. З аналізу відеозапису вбачається, що прилад TruCAM тримався в руках, що підтверджується тремтінням зображення та усним підтвердженням інспектора на місці події. Апелянт зазначає, що ручне утримання приладу створює технічну похибку, яка може призвести до завищення показника швидкості та ставить під сумнів достовірність зафіксованих даних. Також на точність вимірювання впливають інші транспортні засоби, що рухаються поряд.
Вказує, що, оскільки контроль швидкості за допомогою приладів фото- і відеофіксації має проводитися в автоматичному режимі, отже, на думку апелянта, він має проводитись лише в місцях, що позначені дорожнім знаком 5.70 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII. На момент фіксації порушення відповідні дорожні знаки (5.70 та 5.76) були відсутні.
Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що «лазерний вимірювач швидкості TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія» є помилковим, оскільки з відеозапису приладу TruCAM (ТС008424) особу водія не видно. Таким чином, на думку апелянта, ідентифікувати водія, який керував транспортним засобом у момент правопорушення, неможливо, а отже — відсутній ключовий доказ вини.
22 вересня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, який зареєстровано судом 23.09.2025 року, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін; розглянути справу за відсутністю відповідача. 
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою серії ЕНА № 4425483 від 04.04.2025 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн. Так, у постанові зазначено, що 01.04.2025 о 16:04:56 в м. Миколаєві на вул. Одеське шосе, 93, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Хюндай соната з д.н.з. ВЕ5420на (TIMVAR) рухався зі швидкістю 81 км/год. в населеному пункті, чим перевищив обмежену швидкість руху на 31 км/год (Трукам ТС008424 Бк474071), чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (а.с. 5). 
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, дійшов висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою   статті 19 Конституції України   обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої   статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»   поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених   законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої   статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»   визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням   Правил дорожнього руху   його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої   статті 14 Закону України «Про дорожній рух»   учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього   Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.      5 ч.      1   ст.      213 КУпАП України   справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
За змістом   статті 222 КУпАП України   органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення   правил дорожнього руху   (у тому числі передбачених частиною першою статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно із   ст. 7 КУпАП   ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до   ст. 9 КУпАП   адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до   ст.      245 КУпАП   завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються   статтями 279-1-279-8   цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1   ст.268 КУпАП   особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються   статтями 279-1-279-8   цього Кодексу. 
З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2025 року у відношенні позивача було прийнято постанову та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Як вбачається з зазначеної постанови, 01.04.2025 р. о 16:04:56 апелянт керуючи транспортним засобом в населеному пункті рухався зі швидкістю 81 км/год., чим перевищив обмежену швидкості руху на 31 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.  
Складена постанова містить посилання на те, що швидкість руху вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху Трукам тс008424 Бк474071.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених   статтею 255   цього Кодексу.
Згідно із ч.      1   ст.      72 КАС України   доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.      1   ст.      76 КАС України   достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.      1   ст.      40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені   пунктами 1   і   2   цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
За приписами   статті 283 КУпАП   розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить   постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте у справі рішення.
За пунктом 1.3.   Правил дорожнього руху   України, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Згідно із   п. 12.4. ПДР   України   у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 1   ст. 122 КУпАП   перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегією суддів встановлено, що на позивача   накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн., передбачене ч. 1   ст. 122 КУпАП.
При цьому, у складеній відповідачем постанові чітко вказано серійний номер, а також назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля - «Трукам тс008424 Бк474071».
Відповідно до ст. 251 КУпАП   Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.          
В апеляційній скарзі апелянт, не заперечуючи факт перевищення швидкості, зазначив про неможливість здійснення фіксації порушення швидкості за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM , який інспектор тримав в руках.
Колегія суддів зазначає, що «TruCAM» - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення встановленого швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак. При цьому, «TruCAM» автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, а також розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів та мотоциклів.
Відповідно до листа ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації.
Згідно листа ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 19.11.2024 року № 22-38/70 лазерний вимірювач LTI 20/20 TruCAM ІІ конструктивно створені для утримування в руках під час вимірювань швидкості руху транспортних засобів. Їхнє основне призначення - це експлуатація в ручному режимі за утримання приладу в руках за безпосередньої участі оператора.
Також, відповідно до листа ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.07.2025 року № 22-38/30 прилади TruCAM конструктивно створені для утримування в руках під час вимірювань швидкості руху транспортних засобів. Їхнє основне призначення - це експлуатація в ручному режимі за утримання приладу в руках за безпосередньої участі оператора.
Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному так і в автоматичному режимах: ±2 км/год в діапазоні від 2 до 200км/год; ±1км/год в діапазоні від 201 до 320 км/год.
Правильність використання приладу лазерного вимірювання швидкості «TruCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС008424, виробництва «Laser Technology Inc.», США, підтверджується наявністю свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за №22-01/32446, виданого 15.11.2024 р. ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якого, даний засіб є придатним до застосування до 15.11.2025.
Також, можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданих державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертних висновків:
- Експертний висновок щодо програмного забезпечення «TruCam ІІ Clip Viewer v2.0.5.1 № 04/05/02-3561 від 24.12.2020 року (термін дії - до 24.12.2025 року), який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES, визначений п.5.1 ДСТУ IOS/IES 18033-3:2015 ( в режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ IOS/IEC 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт);
- Експертний висновок щодо програмного забезпечення «Share ViewII v2.2.2.23091» № 04/05/02-3562 від 24.12.2020 року (термін дії - до 24.12.2025 року), який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES, визначений п.5.1 ДСТУ IOS/IES 18033-3:2015 ( в режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ IOS/IEC 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт).
З огляду на вищезазначене, посилання апелянта на те, що інспектор допустив порушення через те, що тримав лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» в руках, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до листів ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», лазерний вимірювач «TruCAM» відноситься до «ручних» вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для тримання в руках під час вимірювань.
Окрім основного («ручного режиму роботи»), лазерний вимірювач швидкості також може бути встановлений і на триногу.
Вказаний вище лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, а також номерний знак. Даний прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних або ж легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год.
Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.
Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватись з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання.
Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.
Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.
Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання.
Отже, можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).
Покази приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008424 оцінюються інспектором, як доказ в розумінні ст.251 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що показники приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008424 є належним допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.
Що стосується доводів апелянта про те, що на момент фіксації правопорушення були відсутній дорожні знаки 5.70 та 5.76, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1091 від 29.09.2021 року «Про внесення змін до Правил дорожнього руху», дорожній знак 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" було замінено на новий дорожній знак 5.76 - «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».
Таким чином, доводи апелянта з цього питання колегія суддів вважає помилковими, оскільки дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у п. 5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорож нього руху в автоматичному режим і затвердженому постановою Кабінет у Міністрів України від 10 листопада 2017 р. № 833. 
Дорожній знак 5.76, передбачає: «Інформування учасників дорож нього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорож нього рух у стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку робот и таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мереж і) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорож ній мереж і, а також: шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.
При цьому, наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє водіїв від обов`язку виконувати вимоги   ПДР   щодо дотримання швидкості руху саме у населених пунктах.
Що стосується доводів апелянта про те, що з відеозапису з TruCAM не виднота неможливо  ідентифікувати особу водія, колегія суддів зазначає, що під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад TruCAM здійснює фіксацію транспортного засобу порушника, а не самого водія. При цьому, апелянт не заперечує факту, що він не керував транспортним засобом, а тільки зазначає про порушення поліцейськими застосування лазерного вимірювача, а саме тримання його в руках та відсутність обличчя позивача на відео.
Відповідно до приписів   ст.72 КАС України   доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1   ст. 122 КУпАП.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя:                                                                                                 О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                           О.В. Єщенко