ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2025 р.                                                                 Справа №921/271/25
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                            Бойко С.М.,
суддів:                                                                                                    Бонк Т.Б.,
          Якімець Г.Г.
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників процесу:
від позивача: Безносик А.О.;
від відповідача: Ярмусь В.Д.;

розглянув апеляційну скаргу Теребовлянської міської ради б/н від 23.05.2025,
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025, суддя Хома С.О., м. Тернопіль, повний текст ухвали складено 13.05.2025
про забезпечення позову
у справі № 921/271/25
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства "Колос-2", Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, місто Теребовля,
до відповідача Теребовлянської міської ради, м. Теребовля, Тернопільська обл., 
про визнання протиправним та скасувати рішення Теребовлянської міської ради від 10.04.2025 № 5483 про відмову в укладенні Договору оренди землі на новий строк та внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2018 року з ТОВ АП "Колос-2"; визнання укладеною між Теребовлянською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства "Колос-2" додаткову угоду до Договору оренди землі від 16.03.2018, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №25454756) щодо земельної ділянки кадастровий номер 6125086600:01:001:0036 площею 3.6462 га на той самий строк у запропонованій редакції,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства "Колос-2" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Теребовлянської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Теребовлянської міської ради від 10.04.2025 № 5483 про відмову в укладенні Договору оренди землі на новий строк та внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2018 року з товариством з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства "Колос-2"; визнати укладеною між Теребовлянською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства «Колос-2» додаткову угоду до Договору оренди землі від 16.03.2018, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №25454756) щодо земельної ділянки кадастровий номер 6125086600:01:001:0036 площею 3.6462 га на той самий строк у запропонованій редакції.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправним прийняттям Теребовлянською міською радою рішення №5483 від 10.04.2025 "Про відмову в укладенні Договору оренди землі на новий строк та внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2018 з товариством з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства "Колос-2".
Короткий зміст заяви
12.05.2025 від товариства з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства «Колос 2» надійшла заява (вх.№ 3437 від 12.05.2025) про забезпечення позову, в якій позивач просить:
- заборонити Теребовлянській міській раді в будь-який спосіб передавати в користування (оренду) третім особам земельну ділянку з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області;
- заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державному реєстратору Держгеокадастру вчиняти (здійснювати) реєстраційні дії та/або вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру України, приймати рішення про державну реєстрацію права оренди щодо нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області;
- заборонити Теребовлянській міській раді приймати рішення про передачу в користування, укладення договорів про оренду, про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону з продажу права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 , площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області.
Позивач у поданій заяві зазначає, що вжиття таких заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню в подальшому рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вжиті заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами та такими, що забезпечують збалансованість інтересів сторін, з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб та спрямовані на те, щоб не допустити переходу прав до третіх осіб, що унеможливить виконання рішення в даній справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншим позовом. Більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, є адекватними та не порушують балансу інтересів сторін.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 заяву ТОВ "Колос-2" про забезпечення позову - задоволено. Заборонено Теребовлянській міській раді в будь-який спосіб передавати в користування (оренду) третім особам земельну ділянку з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державному реєстратору Держгеокадастру вчиняти (здійснювати) реєстраційні дії та/або вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру України, приймати рішення про державну реєстрацію права оренди щодо нерухомого майна  земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області. Заборонено Теребовлянській міській раді приймати рішення про передачу в користування, укладення договорів про оренду, про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону з продажу права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036, площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області.
Ухвала суду обґрунтована тим, що в разі невжиття відповідних заходів захист або поновлення оспорюваних прав може бути ускладнено або унеможливлено, оскільки є обґрунтоване припущення про можливе відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб шляхом її передачі в оренду за результатами земельних торгів, що унеможливить ефективний захист прав позивача в межах даного провадження.
Суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід у вигляді заборони вчинення дій щодо передачі земельної ділянки в користування та вчинення реєстраційних дій є адекватним, співмірним, направленим на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті, та таким, що відповідає вимогам процесуального закону і практиці Верховного Суду, зокрема постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Крім того, суд не застосував зустрічне забезпечення з огляду на характер позовних вимог та відсутність ризику заподіяння збитків відповідачу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення позивача.
23.05.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" надійшла апеляційна скарга Теребовлянської міської ради б/н від 23.05.2025 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 про забезпечення позову у справі № 921/271/25. 
На думку апелянта ухвала про забезпечення позову прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з огляду на те, що судом першої інстанції не обґрунтована необхідність та мотиви її прийняття, а також відсутні докази, що неприйняття такої ухвали може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Апелянт також вказує, що судом не взято до уваги те, що відповідно до ч. 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають (або мають наслідком) в припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру. 
На підставі наведеного, апелянт вважає, що судом першої інстанції передчасно та без врахувань обставин справи винесено ухвалу про забезпечення позову.
Позивач, у свою чергу, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав висновки суду першої інстанції, зазначивши, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою. У відзиві позивач навів аргументи, аналогічні тим, що були покладені в основу відповідної ухвали та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 справу № 921/271/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу Теребовлянської міської ради б/н від 23.05.2025 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 про забезпечення позову у справі № 921/271/25 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Теребовлянської міської ради б/н від 23.05.2025 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 про забезпечення позову у справі № 921/271/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 розгляд справи №921/271/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2025.
Ухвалою від 11.07.2025 задоволено заяву представника позивача Безносик А.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
Ухвалою від 26.08.2025 задоволено заяву представника відповідача- Ярмуся В.Д. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
У судове засідання 27.08.2025 з`явилися представник позивача та відповідача.
27.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 27.08.2025 оголошено перерву до 10.09.2025 за згодою сторін у режимі відеоконференції.
У судове засідання 10.09.2025 з`явилися представник позивача та відповідача.
Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи аналогічні викладеним у ній, просив її задоволити.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому наводив доводи, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Переглянувши ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову. 
Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм права при постановленні оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Близькі за змістом висновки щодо застосування статей136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
За змістом статті136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Водночас, як зазначено вище, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою (що має місце в цьому спорі), судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Апеляційний суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення. 
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, де предметом розгляду є немайнові вимоги, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін.
Судами встановлено, що предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про визнання протиправним та скасувати рішення Теребовлянської міської ради від 10.04.2025 № 5483 про відмову в укладенні Договору оренди землі на новий строк та внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2018 року з ТОВ АП "Колос-2"; визнання укладеною між Теребовлянською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства "Колос-2" додаткову угоду до Договору оренди землі від 16.03.2018, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №25454756) щодо земельної ділянки кадастровий номер 6125086600:01:001:0036 площею 3.6462 га на той самий строк у запропонованій редакції.
Отже, позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).
Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Згідно з частиною одинадцятою статті137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №906/824/17 та постанову від 21.01.2019 у справі №902/483/18).
Вказаний захід забезпечення позову спрямований на відновлення прав позивача, якщо буде встановлено їх порушення на час розгляду справи в суді, тобто є тимчасовим, не порушуватиме прав відповідача та / або третіх осіб, натомість, гарантуватиме ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову в цій  справі.
В той ж час, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, Господарський суд Тернопільської області правильно вказав, що обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді заборони Теребовлянській міській раді в будь-який спосіб передавати в користування (оренду) третім особам земельну ділянку з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державному реєстратору Держгеокадастру вчиняти (здійснювати) реєстраційні дії та/або вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру України, приймати рішення про державну реєстрацію права оренди щодо нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області є виправданим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову.
Щодо заходу забезпечення позову у вигляді заборони Теребовлянській міській раді приймати рішення про передачу в користування, укладення договорів про оренду, про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону з продажу права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 , площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області, колегія суддів зазначає наступне.
Законодавець у ч.12.ст. 137 ГПК України імперативно визначив, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що захід забезпечення позову, застосований місцевим господарським судом у частині заборони Теребовлянській міській раді приймати рішення про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону, фактично спрямований на зупинення або втручання у публічну конкурсну процедуру, що прямо заборонено положеннями частини 12 статті 137 ГПК України.
З огляду на це, застосування такого заходу забезпечення позову є неправомірним та суперечить вимогам процесуального закону. Тому ухвала суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням імперативних норм законодавства.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Ухвала Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 у цій справі підлягає скасуванню в частині вжитих заходів забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянській міській раді приймати рішення про передачу в користування, укладення договорів про оренду, про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону з продажу права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036, площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області, апеляційна скарга — частковому задоволенню. 
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі “Трофимчук проти України” № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Тернопільської області.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу Теребовлянської міської ради б/н від 23.05.2025 – задоволити частково.
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 у справі №921/271/25 – частково скасувати в частині вжитих заходів забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянській міській раді (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, місто Теребовля, вул. Князя Василька, будинок 104а, код ЄДРПОУ 04058456) приймати рішення про передачу в користування, укладення договорів про оренду, про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону з продажу права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6125086600:01:001:0036 , площею 3,6462 га, яка знаходиться за межами с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області.
В цій частині у заяві товариства з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства “Колос-2” про забезпечення позову – відмовити.
В решті ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2025 у справі №921/271/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Матеріали оскарження ухвали повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 19.09.2025.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                            С.М. Бойко

Судді                                                                                                    Т.Б. Бонк

                                                                                                              Г.Г. Якімець