КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/21144/24
провадження № 22-ц/824/7265/2025
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
14 листопада  2025 року                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року в складі судді Горбенко Н. О.,
 
встановив:
 
10.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2785915, відповідно до умов якого товариство  надало  відповідачу грошові  кошти в сумі 9 300  грн, а остання  зобов`язалась   повернути  кредит, сплатити  проценти за користування кредитом  в порядку  та строки,  визначені  договором. 
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного  договору. 
10.07.2023, 17.07.2023, 27.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладалась низка додаткових договорів про прощення (анулювання) частини боргу до договору  №2785915 про  надання  коштів на  умовах споживчого  кредиту  від 06.01.2022.
Відповідно до  п.2, п. 3 додаткового  договору  від  10.07.2023  про  прощення (анулювання) боргу  до  договору, клієнт  зобов`язується   погасити частину  основного  боргу  за договором  у сумі 4513,60 грн  у термін до   16.07.2023, а товариство  звільняє  клієнта від  обов`язку  сплатити  решту основного  боргу  за договором  в сумі 4 513,60 грн.
Відповідно до  п.2, п. 3 додаткового  договору від  17.07.2023   про  прощення (анулювання) боргу  до  договору, клієнт  зобов`язується   погасити частину  основного  боргу  за договором  у сумі 2708,16 грн  у термін до   23.07.2023, а товариство  звільняє  клієнта від  обов`язку  сплатити  решту основного  боргу  за договором  в сумі 6 319,03  грн.
Відповідно до  п.2, п. 3 додаткового  договору від  27.07.2023   про  прощення (анулювання) боргу  до  договору, клієнт  зобов`язується   погасити частину  основного  боргу  за договором  у сумі 4 513,60 грн  у термін до  31.07.2023, а товариство  звільняє  клієнта від  обов`язку  сплатити  решту основного  боргу  за договором  в сумі 4 513,60 грн.
У  порушення  вимог  ст. 509, 526, 1054  ЦК  України відповідачка не  виконала  свої  зобов`язання  -  не вносила  платежі на  повернення  отриманих коштів та сплату процентів,  внаслідок  чого  утворилась  заборгованість  за кредитним договором. 
Станом  на дату звернення  з даним позовом   сума заборгованості відповідача становить 37 353,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9 027,19 грн; заборгованість за відсотками - 28 326,64 грн.
10.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, згідно  якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги до  боржників ТОВ «Лінеура Україна», включно  і до  ОСОБА_1   за  кредитним договором  №2785915 від 06.01.2022.
Посилаючись на вказані обставини,  позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2785915 від 06.01.2022 в розмірі 37 353,83 грн та відшкодувати  судові витрати  по  справі. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року вказаний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2785915 від 06.01.2022 у розмірі 37 353,83 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 442,40 грн.
20.01.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 027,19 грн. Звільнити від  стягнення  судового  збору  у розмірі  2 442,40  грн.
Вважає,  що  позовні  вимоги  позивача не  підлягали задоволенню в частині  стягнення  прострочених відсотків та простроченої комісії,  оскільки  такі вимоги належним чином  не  обґрунтовані  та не  доведені.  
Комісія є платою за послуги, що  супроводжують кредит,  тому пункти договору, які передбачають  її сплату,  є нікчемними. Згідно  кредитного  договору  вбачається,  що  комісія за  обслуговування  кредитної заборгованості складає  28 326,64 грн. Сторона  позивача не  вказує за які саме послуги   нараховується  комісія та які послуги їй надавалися.  Встановлення  в договорі  про  надання  споживчого  кредиту   платежів за дії,  які не  є  послугою,  заборонено. 
Не  підтверджує той факт,  що  з нею  укладалась  низка додаткових  угод  про  прощення  (анулювання)  частини боргу,  бо не  розуміє  та не  може  згадали,  в якому вигляді  вони укладались. 
Зазначає,  що  вона  не  уникала  боргового  зобов`язання,  проте форс-мажорні  обставини поставили її  у скрутне  становище.  Суд першої інстанції не  врахував факт війни  та обставини, в яких перебувають  мільйони українців.  
В зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російською федерації на територію України, вона 08  березня  2022  року  виїхала до Республіки Польща. Тривалий час вона проживала на території Федеративної Республіки Німеччина. 
Звертає  увагу,  що  вона  є особою  з інвалідністю  другої групи. 
01.04.2025 представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Дудченко К. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року без змін. 
Посилається на те, що додаткові договори про прощення (анулювання) боргу до договору № 2785915 про надання коштів на умовах споживчого кредиту  укладені  між сторонами  в електронній формі.  Обставини щодо  інвалідності не  звільняють  боржника від  виконання  взятого  на  себе зобов`язання  за кредитним договором. 
Зазначає,  що  форс-мажорні обставини  звільняють   тільки від   відповідальності за  порушення  зобов`язань, проте не  звільняють   від необхідності виконання  відповідних договірних зобов`язань.
Відповідно до п. 1.4. договору  №2785915 від 06.01.2022   стандартна процентна  ставка становить 1,99 % в день, знижена процентна ставка становить 0,9 % в день і застосовується згідно визначених договором умов. 
Сума 28 326,64 грн не є сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а є сумою нарахованих в межах кредитування відсотків за користування кредитом.
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 06.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2785915. 
На  умовах,  встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі- кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.  Тип кредиту - кредит.  Сума кредиту  (загальний розмір)  складає 9 300  грн   (п.1.2 договору).
Строк кредиту - 364 дні, що  може  бути змінений ( у бік зменшення), в порядку  та на  умовах визначених  в п. 4.2 договору (  п. 1.3 договору). 
Періодичність платежів  зі сплати процентів - кожні  14 днів ( п. 1.3 договору). 
Стандартна процентна ставка становить  1,99%  в день та застосовується: у  межах  строку  кредиту,  вказаного  в п. 1.3  цього  договору (  п.  1.4 договору).
Знижена  процентна  ставка  становить  0,95  в день та застосовується  відповідно  до  наступних умов. 
Якщо  клієнт до 20.01.2022 (включно) або протягом  трьох  календарних днів  , що  слідують  за  вказаною  датою,  сплатить кошти у сумі не  менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою п. 1.4.1 договору).
Відповідно до п. 4.1. договору сторони домовилися, що повернення  кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору.
Обставина  виконання  ТОВ «Лінеура Україна»  свого  зобов`язання  щодо  перерахування  грошових коштів   в розмірі 9 300 грн   ОСОБА_1 не  заперечує. 
Судом  також  встановлено,  що 10.07.2023  між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено  додатковий договір  про прощення (анулювання) боргу до договору  №2785915 про  надання  коштів на  умовах споживчого  кредиту.
Вказаний договір  укладено  сторонами  за  допомогою  ІТС товариства,  доступ до  якої  забезпечується   клієнту через  Вебсайт або  Мобільний додаток  "Credit7". Електронна  ідентифікація клієнта  здійснюється  при вході  клієнта в особистий  кабінет в порядку  , передбаченому  Законом  України "  Про електронну  комерцію", в тому  числі  шляхом   перевірки товариством  правильності введення  одноразового  ідентифікатора, направленого  товариством  на номер   мобільного  телефону  клієнта,  вказаний при вході, та/або  шляхом  перевірки  правильності введення  пароля входу  до  особистого  кабінету (  п.  1 договору).  
Клієнт зобов`язується  погасити частину  основного  боргу за договором  в сумі 4513,60 грн  у термін  до  16.07.2023.  Товариство  звільняє  клієнта від  обов`язку  сплатити   решту частини основного  боргу  за  договором  у сумі 4 513,60  грн (  п. 2, 3 договору).
17.07.2023  між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено  додатковий договір  про прощення (анулювання) боргу до договору  №2785915 про  надання  коштів на  умовах споживчого  кредиту.
Вказаний договір  укладено  сторонами  за  допомогою  ІТС товариства,  доступ до  якої  забезпечується   клієнту через  Вебсайт або  Мобільний додаток  "Credit7". Електронна  ідентифікація клієнта  здійснюється  при вході  клієнта в особистий  кабінет в порядку  , передбаченому  Законом  України "  Про електронну  комерцію", в тому  числі  шляхом   перевірки товариством  правильності введення  одноразового  ідентифікатора, направленого  товариством  на номер   мобільного  телефону  клієнта,  вказаний при вході, та/або  шляхом  перевірки  правильності введення  пароля входу  до  особистого  кабінету (  п.  1 договору).  
Клієнт зобов`язується  погасити частину  основного  боргу за договором  в сумі 2708,16  грн  у термін  до  23.07.2023.  Товариство  звільняє  клієнта від  обов`язку  сплатити   решту частини основного  боргу  за  договором  у сумі 6 319,03  грн (  п. 2, 3 договору).
27.07.2023  між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено  додатковий договір  про прощення (анулювання) боргу до договору  №2785915 про  надання  коштів на  умовах споживчого  кредиту.
Вказаний договір  укладено  сторонами  за  допомогою  ІТС товариства,  доступ до  якої  забезпечується   клієнту через  Вебсайт або  Мобільний додаток  "Credit7". Електронна  ідентифікація клієнта  здійснюється  при вході  клієнта в особистий  кабінет в порядку  , передбаченому  Законом  України "  Про електронну  комерцію", в тому  числі  шляхом   перевірки товариством  правильності введення  одноразового  ідентифікатора, направленого  товариством  на номер   мобільного  телефону  клієнта,  вказаний при вході, та/або  шляхом  перевірки  правильності введення  пароля входу  до  особистого  кабінету (  п.  1 договору).  
Клієнт зобов`язується  погасити частину  основного  боргу за договором  в сумі 4513,60  грн  у термін  до  31.07.2023.  Товариство  звільняє  клієнта від  обов`язку  сплатити   решту частини основного  боргу  за  договором  у сумі 4513,60  грн (  п. 2, 3 договору).
Відповідно до розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2785915 від  06.01.2022  становить   37 353,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9 027,19 грн; заборгованість за відсотками - 28 326,64 грн.
Проценти нараховані  за період з  06.01.2022  по  02.01.2023. 
З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що нарахування заборгованості за тілом кредиту та процентів здійснювалося на умовах та в сумах погоджених сторонами.
10.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору  факторингу № ККЛУ-10082023 відступило, а  ТОВ «ФК  "Кредит-Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідачки.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини,  що ОСОБА_1 було  укладено кредитний   договір,  за  умовами якого  вона  отримала  від  ТОВ «Лінеура Україна»  грошові кошти  в сумі  9 300  грн, проте свої зобов`язання  не  виконала,  кошти не  повернула.   
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до  статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено  статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон  № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону  № 675-VIII (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону № 675-VIII  електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону  № 675-VIII.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, з урахуванням визнаних відповідачем обставин під час судового розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку про укладення між сторонами кредитного договору  шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 9 300 грн.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору. 
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.  
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Заборгованість в частині основної суми боргу (суми позики), а також в частині процентів за користування кредитними коштами, періоду її виникнення у межах погодженого сторонами строку кредитування, що обліковується за позичальником, підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, а зазначений договір недійсним, в частині сплати процентів за користування позикою, не визнано.
При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушила умови кредитного договору та допустила виникнення заборгованості за кредитом, що є підставою для стягнення з неї цієї заборгованості на користь кредитора (позивача).
Доводи  відповідача  про те, що позивачем заявлено до стягнення 28 326,64 грн - що  є  комісією за обслуговування кредитної заборгованості, є необґрунтованими, оскільки вказана сума є сумою нарахованих в межах строку кредитування відсотків за користування кредитом. 
Крім того, положення укладеного  між  сторонами договору не містять  умов  щодо  нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7-1 як на форс-мажорну обставину, як на незаконну вимогу нарахування відсотків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.  
Той факт, що ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію рф проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Саме по собі посилання на воєнний стан як форс-мажорні обставини, зокрема ведення бойових дій на території України, не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання, ні для їх зменшення. Відповідач не зазначав причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами із необхідністю зменшення відповідальності за зобов`язанням.
Інших підстав, з яких би вбачався причинно-наслідковий зв`язок між введенням воєнного стану та необхідністю зменшення зобов`язання за кредитним договором, матеріали справи не містять.
Встановлено й це  вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
 Відповідно  до даних  пенсійного  посвідчення  ОСОБА_1 , виданого  04.08.2015,  останній  є особою  з  інвалідністю  2 групи. 
Згідно із пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
У частинах першій, шостій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За таких підстав рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат по  сплаті судового  збору  підлягає  зміні шляхом  компенсації  вказаних  витрат за рахунок  держави в порядку,  встановленому Кабінетом  Міністрів України. 
В решті рішення  суду  першої інстанції  є законним та обґрунтованим,  а тому  підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1   на користь  Товариства з обмеженою  відповідальністю   "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал"  суми сплаченого  судового  збору  у розмірі  2 422 грн  40 коп.  змінити. 
Стягнути  з Державного  бюджету  України на  користь  Товариства з обмеженою  відповідальністю   "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" ( ЄДРПОУ 35234236) в порядку,   встановленому   Кабінетом  Міністрів  України,  суму  судового  збору, сплаченого  за  подання  позовної заяви у розмірі   2 422 грн  40 коп.
В  іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційній інстанції не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                            Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                              І. М. Рейнарт                
 
                                                                                        Т. І. Ящук